219 
ling. Og hvad følelsen angaar, den anden side af aandslivet, saa stod 
den udentvil lige høit som i vore dage dengang, da den kristelige 
morallære, med dens mildhed og forsonlighed blev skabt. 
Vi tør derfor antage, at oldtidens folk i enhver retning har besid- 
det den samme musikalske begavelse, som vi selv, og at den menneske- 
lige forstands udviklingsperiode allerede dengang, ialfald i hovedsagen, 
tilhørte fortiden. 
Naar oldtidens musik alligevel var meget tarvelig, saa er aarsagen 
dertil den, at musik og musikalsk begavelse er to forskjellige ting, af 
hvilke kun den sidste beror paa legemets og aandens fysiske beskaffen- 
hed, mens derimod musiken har udviklet sig ved hjælp af overlevering. 
Musiken er en opfindelse og paa lignende maade som traditionen har 
været den medvirkende faktor ved udviklingen af sproget, videnskaben 
og dennes praktiske anvendelser, saaledes har den ogsaa spillet den vig- 
tigste rolle ved udviklingen saavel af musiken som af de øvrige kunsi- 
arter. Og paa denne evne til at benytte sig af traditionen er det 
fremfor alt, at menneskets overlegenhed over dyrene beror. Selv om vi 
altsaa maatte gaa ud fra, at menneskets aandelige evner ikke mere kan 
tiltage, saa har vi derfor alligevel lov til at haabe paa, at maalet for 
menneskeslægtens udvikling endnu ligger uendelig fjernt. Den ene gene- 
ration bygger altid videre paa, hvad den foregaaende har tilkjæmpet 
sig; et barn af en ny generation kan ved opdragelsen stilles paa det 
kulturtrin, som først de gamle af den tidligere generation havde for- 
maaet at naa frem til og kan derfor vinde endnu et skridt videre frem, 
selv om evnerne er uforandret de samme. Selv om menneskets aands- 
udvikling skulde have naaet toppunktet, saa vil menneskehedens kultur 
ikke af den grund komme til at stagnere, menneskeaandens erhvervelser 
og erobringer vil tiltage og tiltage hvor langt frem gjennem tiderne vi end 
kaster vort blik. 
De nye krydder-øer.” 
Det er overordentlig interessant at se, hvorledes kulturlivet med- 
fører, at tyngdepunktet for dyrkelsen af økonomisk vigtige produkter 
forskydes fra en del af jorden til en anden, idet der, 1 regelen for at 
dække det større forbrug, ved siden af de oprindelige voksesteder op- 
1) Af Baron H. Eggers i »Naturwissenschaftliche Wochenschrifte. 
