235 
sMoril d*) 
Havets lysen hører til de pragtfuldeste af alle naturfænomener, siger 
Humboldt, og er, særlig under troperne, et majestætisk skuespil. — 
Det er en dom, som enhver maa være enig i. Natten, stilheden, 
havets uendelige udstrækning gjør sindet modtageligt for dets hemmelig- 
hedsfulde trylleri; man fordyber sig i det forunderlige fænomen og gaar 
formelig op i det. Og denne følelse forstyrres ikke af nogen angst, thi 
de kræfter, som her er i virksomhed, er uskadelige: lyset tænder ikke, 
ilden er ufarlig. Snart føler imidlertid mennesket trang til at faa rede 
paa aarsagerne til den merkelige og modsætningsrige foreteelse. Det 
nøier sig ikke med skjønheden alene, ogsaa dets videbegjær vil tilfreds- 
stilles, og derfor har alvorlige mænd allerede for aarhundreder siden 
studeret havets lysen, hundreder af mænd, der har skabt en omfangsrig 
literatur om dette emne. 
Endel nøiede sig med at give begeistrede skildringer af fænomenets 
skjønhed, men den tak, de høstede, var ofte blot tvil og mistro. Skjønt 
den berømte sømand Juan de Castro allerede i 1541 havde beskre- 
vet havlysning i det røde hav, og skjønt der i de følgende aar uophør- 
lig kom nye meddelelser om lignende iagttagelser, saa var dog Pariser- 
akademiet endnu saa sent som 1 1703 adskillig 1 tvil om fænomenets virke- 
lighed og offentliggjorde en indsendt beretning om havlysning ved Cadix 
under den meget forbeholdne titel: Fiction d'une lumiére brillante 9 on 
a cru voir åa la mer de Vadizx. 
Andre, og ikke altid de, som havde seet fænomenet med egne øine, 
forsøgte at forklare det og holdt fast ved sine forklaringer med en seig- 
hed, som staar i skarp modsætning til den flygtighed, hvormed vi her 
— efter fortjeneste — skal behandle deres theorier.  Havvandet skulde 
bestaa af ferskvand og haarde saltmolekyler, som svævede omkring mel- 
lem vandets partikler. Disse saltmolekyler skulde med stor hastighed 
springe ud af vandet og derved tænde det, eller de skulde slaa gnister 
som flintestene, naar de slog mod hinanden. Da man opdagede fos- 
foret som en bestanddel af det dyriske legeme, søgte man at føre lys- 
ningen tilbage til dette stofs tilstedeværelse i vandet, der jo indeholder 
talrige organiske levninger. Senere mente man, at havlysningen skulde 
1) Af prof. E. v. Marenzeller i Schriften des Vereins z. Verbreitung 
naturwiss. Kenntnisse in Wien. 
