236 
komme af solskinnet og bero paa, at havet om natten gav tilbage det 
lys, det havde modtaget i løbet af dagen. Eller man tog elektriciteten 
til hjælp, elektricitet frembragt ved vandpartiklernes gnidning mod hin- 
anden eller mod fremmede legemer, skibe o.s.v. Rent eventyrlige var 
de forklaringer, der søgte aarsagen i opstigende blærer af brændbare 
gasarter, i bølgernes speilen og lignende. En stor rolle spillede ogsaa 
en tid lang en slim, der som et oljelignende belæg skulde dække hav- 
fladen. 
Men alle disse theorier hvilede paa den falske forudsætning, at 
havet selv var lyskilden. Først lidt efter lidt lærte man at skille kjernen 
fra skallet og at indse, at havets lysning beror paa visse havdyrs evne 
til at lyse og følgelig ikke er noget tysikalsk fænomen, der kan forklares 
ud fra havvandets egenskaber og sammensætning. Allerede fra de ældste 
tider vidste man, at enkelte større havdyr formaaede at udsende lys, 
men disse dyr forekom blot enkeltvis, og det var umuligt, at de kunde 
være aarsagen til den jevne, over store flader udbredte lysning, som 
havvandet under visse omstændigheder kunde udsende. At ogsaa denne 
lysning skyldtes dyr, hvis umaadelige antal opveiede deres lidenhed, det 
kunde først opdages efterat mikroskopet var opfundet, og efterat man 
havde lært at bruge dette merkelige instrument. | 
Hvad slags organismer er det da, som bevirker havlysningen, og 
paa hvilken maade frembringes lyset? 
Før jeg besvarer disse to spørgsmaal, vil jeg forsøge at give en 
forestilling om, hvori selve det fænomen bestaar, som har givet anled- 
ning til saa megen spekulation og til saa mange theorier. 
Fremkomsten af enkelte lysende punkter, naar man kaster en sten i 
vandet, naar man ryster endel søvand i et kar, naar en baad glider hen 
over søen, eller naar aarerne sænkes ned i vandet og atter hæves op af 
det, er et fænomen, som man ved søkysten særdeles ofte har anledning 
til at iagttage. Og tiltager antallet af de glitrende lyspunkter, saa kan 
den tarvelige belysning blive til en prægtig illumination. Det er den 
ene slags havlysning, som beror paa, at de mørke vandmasser gjennem- 
væves af utallige lysende legemer af forskjellig størrelse, hvis lys flam- 
mer op det ene øieblik for det næste atter at slukne, og som samler 
sig til stjerner, til lyskugler og glødende kjæder af stadig vekslende 
form. Lysets farve er for det meste hvidt med en blaalig eller grøn- 
agtig tone. I de varmere have med deres uendelig rige dyreliv kan 
denne slags havlysning optræde med en pragtfuldhed, som det tilsva- 
