240 
Goplerne deles gjerne 1 tre grupper, blæregopler, storgopler og 
ribbegopler. Kroppen er hos dem alle dannet af en gjennemsigtig 
geléagtig masse, men er af forskjellig form hos de forskjellige grupper. 
Storgoplerne (til hvilke de almindelige manæter hører) har form af en 
paraply eller klokke. Paa den konkave underside ligger mundaabningen, 
som fører direkte ind i mavehulen, fra hvilken der udgaar straaleformigt 
anbragte kanaler ud imod randen af klokken (som spilerne i en para- 
ply). Paa denne rand er føletraadene og sanseorganerne — randlege- 
merne — anbragte. Blæregoplerne, som ganske mangler i de nordlige 
have, men bl. a. er hyppige i middelhavet, er sammensatte dyrekolonier, 
i hvilke arbeidsdelingen mellem de forskjellige individer er særdeles 
smukt gjennemført, og ribbegoplerne endelig har sit navn af, at det eg- 
formige legeme paa overfladen er forsynet med 8 rækker af kamfor- 
mede svømmeplader. 
Storgoplernes lysevne har været kjendt i meget lang tid og omtales 
allerede af den romerske naturforsker Plinius. Paa middelhavets kyster 
og ved det røde hav heder de sølys eller sølygter, men det er dog ikke 
alle arter, som er lysende, og heller ikke er sædet for lysudviklingen 
det samme hos dem alle. Hos nogle, saaledes hos den lille, 10 mm. 
brede keglegople (pandanea comica) er det randlegemerne, som lyser. 
OQOpvarmer man det vand, hvori de holdes, eller leder man en elektrisk 
strøm gjennem det, saa fremkommer der en række lysende smaapunkter 
langs randen. Hos middelhavets lysgople (pelagia moctiluca), en art, 
hvis klokke er 60—80 mm. bred og 40—50 mm. høi, er det derimod 
hele yderfladen, som lyser, men kun naar dyret paa en eller anden 
maade er pirret. Berører man en lysgople i midten af klokken, saa 
fremkommer der straks et grønagtigt lys, som med stor hurtighed for- 
planter sig udover. Og tager man goplen i haanden og bevæger den 
frem og tilbage, saa tiltager lysstyrken og haandfladen blir klæbrig og 
lysende. Dypper man goplen i vand eller melk, saa optager vædsken 
lysstoffet, og man troede derfor, at den udsondrede et lysende slim. 
Det er, som mikroskopisk undersøgelse viser, ikke tilfældet. Det lysende 
stof, som bliver hængende igjen paa haanden, indeholder celler fra selve 
legemets overflade, og disse er det, der udsender lys. Fjerner man 
omhyggeligt hele yderlaget af en lysgople, saa lyser den derfor ikke 
mere, undtagen paa enkelte dybereliggende steder, hvor yderlaget er 
bibeholdt, og det selv om man lægger den i ferskvand, der ellers virker 
meget kraftigt irriterende. De lysende celler indeholder foruden en 
