245 
mørkets frembrud den følgende nat optraadte saa lysningen. Ikke alene 
lige ved skibet, men saa langt som øiet naaede, var havfladen en eneste 
jevnt lysende masse, der udstraalede et mildt blaaagtigt lys, der gjorde, 
at overfladen fik et eiendommeligt udvisket udseende. Det var ikke 
muligt at se bølgernes omrids skarpt, selv ikke de bølgers, der 
var lige ved skibet, og hvis susen man kunde høre ganske tyde- 
ligt, naar man lænede sig ud over rælingen. Horizonten var ganske 
ubestemt, skjønt den under almindelige omstændigheder vilde have tegnet 
sig ganske skarpt mod den klare stjernehimmel.« Fischer mener, at 
goplerne muligens har leveret det til bakteriernes formering nødvendige 
organiske stof, men havde ikke anledning til at undersøge, om der 
virkelig var lysende bakterier tilstede i vandet. Lysende dyr manglede 
imidlertid, som allerede nævnt. 
Men hvorledes bærer de lysende dyr sig ad med at frembringe det 
lys, de udsender? Det er et spørgsmaal, som det ligger udenfor zoo- 
logens omraade at besvare; han har gjort sin pligt ved at bringe paa 
det rene, hvilke dyrearter, som udsender lys, og hvorledes de lysende 
organer i grove træk er beskafne, 
For forstaaelsen af det dyriske lys var et i 1880 udkommet ar- 
beide af professor i kemi i Lemberg, B. Radziszewski, af stor betyd- 
ning. Han behandler de organiske og organiserede legemers fosfor- 
escens, og det lykkedes ham kunstigt at frembringe et lys, der i enhver 
henseende var ens med det, som dyriske væsener udstraaler, og som 
endog har den merkelige egenskab at forholde sig paa samme maade,. 
som dette ligeoverfor pirring (f. eks. rystning af forsøgsvædsken eller 
stød mod karret). Talrige af de i den levende organisme forekommende 
stoffer (lecithin, fedtarter, cholesterin, spermacet, voks, ætheriske oljer, 
galdesyrer, druesukker o. fl.) udsender selv ved meget lav temperatur 
lys, naar de 1 alkalisk opløsning har anledning til at indgaa forbin- 
delser med »aktivt surstof« (d. v. s. med surstof, saaledes som det in- 
deholdes i vandstofhyperoksyd og ozon). Lysningen er en følge af den 
temperaturforhøielse, som indtræder, idet surstofatomerne forbinder sig 
med atomerne af de brændbare legemer, og bevægelse fremmer lys- 
ningen af den grund, at den rent mekanisk bringer surstofatomerne til 
at indgaa 1 denne forbindelse. Lysningen varer saalænge, til den for- 
haandenværende mængde aktivt surstof er opbrugt, og dette forklarer os, 
hvorledes dyrenes ved pirring frembragte lys kan blusse op den ene 
