250 
I den henseende er de næsten ligesaa ufornuftige som menneskene, 
idet de ikke nøies med modigen at forsvare sine hjem, men altid er 
rede til at overfalde naboernes. Men i en vis henseende er dog my- 
rernes røvertog mere »menneskelige« end vore, idet deres hensigt egentlig 
kun er at sætte sig i besiddelse af naboernes husdyr og larver, og de 
efterstræber kun fiendernes liv, naar disse altfor udholdende forsvarer 
sit gods og sin afkom; thi egentlig blodtørstige synes de ei at 
være, naar det ikke gjælder lavere staaende og fremmede arter, der 
foragtes, og hvis larver de kun røver forat æde dem; 1 saa fald vises 
der ingen skaansel. De seirende myrer nøies ikke altid med at plyndre 
den overvundne tue, undertiden bevarer de den og benytter den til en 
slags sommerbolig. Forel omtaler saaledes en koloni af formica 
sanguinea, som eiede 3 tuer, af hvilke de to var erobrede, og som den 
beboede skiftevis. Men hos myrerne gjælder ei alene den slags besid- 
delse, disse samfund har ogsaa fundet paa en anden art af eiendom, 
som man i lang tid ansaa for noget, der var særeget for mennesket, 
nemlig besiddelsen af husdyr og af slaver. 
Det er saaledes en bekjendt sag, at de gule myrer føder og om- 
hyggelig pleier den gule køllebille, claviger testaceus, en blind billeart, 
og dens larve, for siden efter at kunne suge eller rettere patte den. 
Ligeledes fødes, pleies og vogtes med stor omhu bladlusene, der benyt- 
tes som husdyr, malkekjør og slagtekvæg. Ja man har iagttaget, hvor- 
ledes disse myrearter indsamler eggene af egens bladlus og henbringer dem 
i særegne rum i tuen, hvor de med omhu vaager over udklækningen; 
de indretter et slags stalde for disse husdyr, saa de i sikkerhed kan 
opføde dem. Ved leilighed føres de udenfor tuen i fri luft; men ofte 
opstaar der strid om dem tue og tue imellem, og de søger at plyndre 
hinanden for dem ligesom for larverne, almindelig kaldt eggene. I 
regelen stryges bladlusene og ligesom pattes; men i nødstider fortæres 
de ogsaa helt. 
Disse kloge dyr, der altid er dygtige bygmestre, mens nogle er 
agerbrugere, andre kvægholdere, maatte nødvendigvis finde paa slaveriet. 
Saaledes er det en kjendt sag, at visse krigeriske arter, som formica 
sanguinea og formica rufescens, undertvinger en sort myre, formica 
fusca. Mens de ogsaa her handler ligesom mennesket, saa misbruger 
de dog ei magten, som disse; thi aldrig fanger de voksne myrer, men 
de bemægtiger sig larverne, de saakaldte myreeg, opdrager dem fra ung 
af, og, idet de behandler dem med mildhed, faar de dem til lærvillige 
