263 
forhold til befolkningens bredere lag. Det er derimod tilfældet med det 
tredie afsnit af hans virksomhed 1 disse aar, med hans arbeide for 
Bergens museum. 
Bergens Museums oprindelse og merkelige organisation turde være 
lidet kjendt og fortjener derfor kortelig at berøres i denne forbindelse. 
I 1825 udstedte stiftamtmand Christie »indbydelse til at oprette et 
musæum og naturaliekabinet i Bergenc. I den anledning opfordrer han 
»fædrelandssindede Mænd, i og udenfor Bergens Stift, til at træde sam- 
men i en Forening, hvis Øiemed skal være: at tilveiebringe i Bergen et 
Musæum af Oldsager og Konstsager, og et Naturaliekabinet af inden- 
landske Naturalier«. Hvert medlem skulde betale en aarlig afgift »til 
Opnaaelse af Foreningens Øiemed« af 1 spd. eller give paa engang 
mindst 25 spd. eller en gjenstand, hvis værdi kan ansættes til at være 
idetmindste denne sum, eller endelig »udarbeide og tilstille Direktionen 
saadanne Afhandlinger, som den anser qvalificerede til at bekjendtgjøres 
ved Trykken<. 
En maaneds tid efter udstedelsen af denne indbydelse var der alle- 
rede »givet betydelige Gaver til Oprettelse af et Musæum i Bergen, samt 
allerede tegnet mere end 80 Medlemmers, tiltrods for at kun nogle faa 
af de udsendte subskribtionslister var indkomne, og efter opfordring af 
Christie konstituerede da endel mænd sig som direktion for den nye 
forening nemlig, foruden Christie selv, biskop Neumann, konsul A. 
Konow, overlærer Lyder Sagen, major Dahl, lærer Forvald og apo- 
theker Bull. Af realskoledirektionen fik man overladt »den store sal 
i skolebygningen til opbevaring af de indkomne gjenstande, og man gik 
straks igang med istandbringelse af en samling af oldsager og inden- 
landske naturalier. Fra alle kanter af landet indløb der bidrag, dels 
penge, dels »rariteter« af alle mulige slags, men — merkelig nok — i 
regelen ganske værdifulde ting (særlig oldsager og mynter), om der end 
af og til kunde slænge lidt grueligt skrab indimellem. 
Stifteren, Christie, var direktionens ledende aand og virkede meget 
ivrigt for samlingernes forøgelse ved gjennem breve til sine mange be- 
kjendte rundt i landet at hverve folk til at foretage indsamlinger. 
Paa denne patriarkalske maade, under selvvalgt bestyrelse og uden 
love, lededes anstalten til 1833 og den trivedes øiensynlig godt og er- 
hvervede endog i 1831 sit eget lokale i et, som det synes temmelig 
forfaldent, vaaningshus, der af direktionen var kjøbt ved auktion i præ- 
sident Klagenbergs dødsbo og som delvis blev betalt ved private bidrag 
fra byens borgere og ved et mindre tilskud af oplysningsvæsenets fond. 
