265 
førlige instruks. Rivningerne førte til ansættelse af en »adjungeret kon- 
servator<, Peder Hysing, der mod en godtgjørelse af 36 spd. pr. aar 
skulde tage sig af oldsamlingen og fungere som foreviser for dem, der 
besøgte museet paa de ugentlige aabningsdage, der nu var indførte. Paa 
disse dage havde dog kun foreningens medlemmer og fremmede adgang, 
derimod ikke byens borgere, som ikke tilhørte foreningen, med mindre 
de vilde betale en kontingent, der var lige stor som det aarlige medlems- 
bidrag, og for hvilken de fik udleveret nogle faa billetter. 
Tiltrods for at museet siden midten af 30-aarene havde modtaget 
offentligt bidrag, først 100 spd. om aaret af oplysningsvæsenets fond, 
derpaa den samme sum af statskassen og fra 1844—45 400 spd. af 
denne kasse — tiltrods herfor var det endnu ved begyndelsen af 50- 
aarene et halvt privat kuriositetskabinet, hvis væsentligste betydning laa 
i, at det var et opbevarings- og samlingssted for fortidslevninger, som 
for en stor del ellers vilde gaaet tilgrunde, men som stod i liden rapport 
til befolkningen i den landsdel og 1 den by, 1 hvilken det var beliggende. 
Den store betydning et museum har som middel til spredning af kund- 
skab, netop til de »brede lag« inden befolkningen, til de lag, som ikke 
har stor tid til at læse og ikke synderlig raad til at skaffe sig bøger, 
den betydning gik ikke op for de mænd, som ledede museet 1 de første 
25 aar af dets tilværelse. De, som var medlemmer af museforeningen, 
hørte til de velstaaende klasser, og de var vel dengang som nu, da den 
første opblussen af interesse var forbi, noksaa blaserte og overlegne 
ligeoverfor den indretning, de havde hjulpet med at bringe til verden. 
Den slutning tror jeg, man har lov til at drage af de stedse stigende 
restancelister over de aarlige bidrag og fra opgaverne over antallet af be- 
søgende. Fra 1ste november 1851 til samme datum 1852 var antallet 
af medlemmer, der paa de tre ugentlige aabningsdage besøgte museet, 
kun 300 (156 herrer, 144 damer) og det tiltrods for, at medlemsantallet 
var 245 (april 1852) og tiltrods for, at medlemmernes nærmeste kvinde- 
lige slegtninger maa have været adgangsberettigede. Men rigtignok er 
besøget under de aarlige udstillinger i pinsedagene, til hvilke foruden 
foreningens medlemmer og deres nærmeste familie ogsaa enhver, der 
havde skjænket en gave til museet var adgangsberettiget, ikke medtaget 
i dette antal, og det var visselig ganske stort. 
Og det kan heller ikke forundre synderlig, at interessen for at be- 
søge museet havde taget af, naar man hører, hvilket uordnet og uover- 
sigtligt pulterkammer det daværende museum var, selv efterat den 
