266 
saakaldte nye bygning var taget 1 brug i 1841. Nogen oversigtlig og 
systematisk ordning af de høist forskjelligartede gjenstande, samlingerne 
omfattede, var der ikke tale om og kunde der vanskelig være tale om, 
da al sagkyndig hjælp manglede fuldstændig lige til 1846 og selv efter 
ansættelsen af en konservator var rent utilstrækkelig, paa grund af den 
ynkelig slette løn, der kunde bydes. Det væsentlige arbeide med sam- 
lingernes bestyrelse faldt paa direktionen, hvis medlemmer jo imidlertid 
ikke var fagmænd og ikke altid havde tid til at sætte sig tilstrækkelig 
ind 1 de ting, der vedkom samlingerne, saaledes som gamle stiftamtmand 
Christie havde gjort, der paa sine gamle dage, af hensyn til museet, gav 
sig ivrig ifærd med zoologiske studier. Direktionen gjorde sit bedste 
og udrettede særdeles meget nyttigt arbeide, men det var ikke at vente, 
at nogle faa mænd, som var optagne af egne forretninger, skulde formaa at 
holde god orden i et forholdsvis stort museum, særlig da det var de 
samme folk, som styrede baade den antikvariske og den naturhistoriske 
samling. Nogen god orden var der derfor heller ikke; indimellem de 
virkelig gode oldsager var der anbragt kuriositeter uden spor af virkelig in- 
teresse, de udstoppede pattedyr og fugle havde 1 regelen yderst liden lighed 
med de samme dyr i levende live; samlingen af spiritussager var slet kon- 
serveret 1 svagt brændevin og opstillet i støvede, ugjennemsigtige sylteglasser 
af høist varierende form paa aabne hylder; skeletterne var ophængte i 
galger langs væggen og oversmurte med en brun fernis, der bragte dem 
til at se ud som fossiler o. s. v. Og det hele var altsaa sammen- 
trængt i smaa uhensigtsmæssige rum, for en del i den ældste musebyg- 
ning, den saakaldte præsidentbolig, der var i brug lige til den nuværende 
bygning blev færdig, og som var en faldefærdig rønne, der mere lignede 
et vedskjul end et opbevaringssted for samlinger. Og dertil var ved 
begyndelsen af s50-aarene de økonomiske forhold yderst slette. Den 
»nye bygning< var opført for aktier, der maatte forrentes med 4 procent 
og hertil samt til indløsning af aktiebreve medgik en uforholdsmæssig 
stor del af indtægterne, som 1 og for sig ikke var store,!') saa der blev 
lidet tilovers til forøgelse af samlingerne og til en systematisk ordning 
af dem. Det var nødvendigt at skaffe større indtægter, men det var 
ikke at vente, at staten skulde ville støtte den private forening, som 
holdt sine samlinger saa vel lukkede for udenforstaaende, 1 nogen syn- 
derlig høiere grad, særlig naar en saa stor del af indkomsterne maatte 
1) Indtægterne beløb sig i 1850 til 770 spd. alt indbefattet, men heraf med- 
gik til renter 188 spd. I de nærmest foregaaende aar var forholdet endnu slettere. 
