267 
anvendes paa en for foreningens øiemed saa lidet frugtbringende maade 
som til betaling af renter.!) 
Det var tydeligt, at der maatte ske en grundig forandring 1 for- 
eningens stel, saa museet blev en offentlig indretning, der kunde 
være til virkeligt gavn for vestlandets befolkning. Først da kunde man 
haabe paa forøget bidrag af offentlige midler, saa man kunde komme 
ud af den økonomiske misere og faa penge til forøgelse af samlingerne 
og til skikkelig ordning af dem i en ny og hensigtsmæssig bygning. 
Der maatte nye kræfter og ny energi ind 1 foreningens ledelse, saa de 
gamle former, der havde gjort sin store nytte, men nu havde overlevet 
sig selv, kunde sprænges, og museet blive omdannet fra et privat 
kuriositetskabinet til et virkeligt museum, hvor vestlandets naturhistorie 
og oldtidslevninger kunde finde sagkyndig bearbeidelse, og som kunde 
sprede kundskab til alle lag af befolkningen. 
Nødvendigheden af at bringe nye mænd ind i musedirektionen blev 
ogsaa indseet af nogle af dennes ældre medlemmer, særlig konsul 
Meltzer, som ved generalforsamlingen i 1852 aftraadte som direktør, 
efterat han havde drevet igjennem, at der til nye medlemmer af be- 
styrelsen, i hans sted og til komplettering af antallet, blev foreslaaet 8 
mænd, af hvilke overlæge Danielssen, rektor Holmboe, landskabs- 
maler Reusch og amtmand Vogt blev valgte. 
Hermed var den mand kommen ind 1 musebestyrelsen, der havde 
evner og energi til at tage arv efter stiftamtmand Christie som den 
faktiske leder af museets anliggender, og efter hans initiativ blev der 
meget snart vedtaget flere vigtige forandringer i museets stel. Det blev 
bestemt, at direktionen skulde dele sig i to afdelinger, en antikvarisk og 
en naturhistorisk, der hver fik sit særskilte budget og sin særskilte kon- 
servator, Koren for den naturhistoriske, Hysing for den antikvariske. 
Af endnu langt større betydning var imidlertid den forandring i museets 
love, som den nye »diktatorc<, som hans kolleger snart kaldte ham, fik 
gjennemført paa generalforsamlingen i mai 1853, og hvorved det blev 
bestemt, at samlingerne skulde være aabne for alle og enhver, »under 
de indskrænkninger, som direktionen maatte finde passende<. Samlin- 
gerne var herefter aabne for publikum to hverdage mellem 11 og 1 og 
hver søndag paa samme tid for medlemmerne med familie. Herved blev 
museet faktisk til en offentlig indretning tiltrods for, at den private or- 
1) I 1850 anvendtes til »anskaffelse af gjenstande til samlingerne« — de 
naturhistoriske og de antikvariske kun 111 spd. 79'/» sk. 
