201 
Island. Der hersker dog, merkeligt nok, hos de forskjellige forfattere 
en del usikkerhed om ederfuglens levesæt, og især angaaende dens 
forhold i yngletiden; thi vi har dog allerede af den fremragende biolog, 
den danske naturgransker Fr. Faber, som længe opholdt sig paa Island, 
og som var meget fortrolig med den nordiske fugleverden, nøiagtige op- 
lysninger." Det er ikke unødvendigt at minde herom, og jeg gjør det 
saameget heller, som jeg har kunnet kontrollere Fabers meddelelser un- 
der mit ophold paa Island 1886, i hvilket aar jeg kom tidligt nok op til 
landet og i rugetiden kunde undersøge flere af ederfuglens rugepladser. 
Det er bl. a. ikke nøiagtigt, naar man har paastaaet, at hannerne, 
saa snart hunnerne begynder at ruge, skulde forlade rugepladserne og 
samlede i smaaflokke streife omkring for senere at slutte sig til de unge 
fugles og hunnernes flokke. Det er først, naar rugetiden er endt, at 
hannerne samler sig i smaaflokke; den rugende hun trænger først da 
hverken til selskab eller til den direkte hjælp, som hannen kan yde 
hende ved at vaage over eggene, eller ved at advare imod den sig nær- 
mende fiende. Hvorledes skulde det ogsaa være muligt for hunnen at 
skaffe et nyt, frugtbart kuld til veie, naar den mister sit første, dersom 
hannen var draget bort. Først efter at udklækningen er endt, sendes 
hannen bort; hunnen har da nok at gjøre med ungerne og er bleven uimod- 
tagelig for hannens opmerksomheder. Jeg kunde f. eks. overtyde mig 
om det rette forhold paa de i mundingen af den store flod Thiorså 
liggende Traustholtsholme. Saa snart vor baad nærmede sig til holmene, 
hvor den ene rede laa tæt op til den anden, reiste de ved hunnen 
hvilende hanner sig straks i deres fulde høide for at speide efter os, 
og eftersom vi nærmede os til de enkelte reder, ilede de ned til van- 
det, mens hunnerne blev liggende saa fast paa eggene, at vi kunde 
klappe dem og endog løfte dem fra reden, naar vi vilde tælle eggene. 
Et enkelt sted kom vi imod vor vilje til at skræmme den rugende 
fugl, fordi vi ikke anede, at der var nogen rede; den fløi da hurtig 
bort, og eggene var i saa fald helt dækkede af en tranholdig udtøm- 
melse, der af flere forfattere ligefrem holdes for ekskrementer. Jeg har en 
afvigende opfattelse; thi jeg fandt disse udtømmelser saa afvigende fra 
ekskrementerne omkring rederne, at jeg i dem ser et middel, hvoraf 
fuglen med forsæt benytter sig, naar dens eg trues. Om ogsaa disse 
1) Fr. Faber: Prodromus der islindischen Ornithologie. Kopenhagen 1822. 
S. 68 flg. 
mør 
