300 
taale fangenskab, at vise sig tæmmet og at føle sig afhængig.” Men 
det forekommer mig, at der i vore dage nok kan være grund til at 
give adskillige dyr navn af husdyr, selv om de ikke bor i hus sam- 
men med os, Et saadant dyr er ederfuglen; hverken den eller vi 
vilde være tjent med, at vi overtog alle forpligtelser over for den. Vi 
vilde have den største vanskelighed ved at skaffe den føde, og den 
rimeligvis ved at vænne sig til den føde, vi kunde byde den paa. Tidli- 
gere har man været af den mening, at ederfuglene ogsaa tog fiske, men 
hidtil har ingen paalidelig undersøger fundet fiske eller rester af dem i 
i dens bug; kun forskjellige skal- og krebsdyr.?” Der kan derfor heller 
ikke med rette klages over, at denne fugl skader fiskerierne, hvor man 
freder om den,?) og man bør ikke, fordi den ved enkelte pladser væn- 
ner sig til at æde fiskeindvolde m. v., som fiskerne kaster til den, 
derfor tænke, at den er fiskeædende. Som forholdene endnu er, maa 
vi indskrænke os til at værge den i den tid, den og dens afkom er 
mest udsat for at gaa til grunde. 
Af den foregaaende fremstilling fremgaar det, at ederfuglen let 
vænner sig til mennesket, og at dette med den største lethed kan bi- 
drage sit til at samle disse indbringende fugle i kolonier, hvorved indsam- 
lingen af dunene lettes. Erfaringerne fra Island taler for, at ederfuglenes 
røgt og pleie kan gjennemføres overalt, hvor fuglen har hjemme, og 
dette burde ske, fordi det er en saare let industri, som lover et ikke 
ringe udbytte, især naar man lægger vind paa ikke at tage for mange 
eg fra rederne. Man har været kjendt længe med den ting, at man 
bør være varsom med at tage eggene, dersom man ønsker at faa mange 
reder paa varpene. Man har saaledes eksempel paa, at et varp fra 
at have ikke over 20 reder 1 løbet af 12 aar naaede til over 500, fordi 
man i den tid ingen eg tog fra dem. Olaf Steffensen havde i 
aaret 1780 et antal af 80 reder; det aar tog han ingen eg derfra. 
Siden endrede han sin fremgangsmaade saaledes, at han kun tog eg 
indtil den 16de juni, fordi der først i yngletiden, mens kulden endnu 
er i luften, ikke lægges saa mange eg. Han hørte op med at tage eg, 
1) Louis Bourdeau. Conquéte du Monde animal. Paris 1885. S. 152. 
?) Jvfr. f. eks. H. E. Dresser. A History of the Birds of Europe. Vol. VI. 
London 1871—81. 
3) Fr. Thaarup. Bornholms Amt samt Christiansø. Kjøbenhavn 1839. S.347' 
