304 
saa faar islænderen travlt med at skaffe sneen bort, fjerne det vaade 
hø og ombytte det med tørt. 
Dersom der ikke er plantevekst, som danner buske eller høie tuer, 
søger man at erstatte den ved i jorden at anbringe grene omkring 
rederne eller at binde ris paa pæle. Undertiden hjælper man sig ogsaa 
ved hjælp af træverk, hvori man 1 borede huller stikker fjer af ravne, 
maager og andre fugle, eller imellem hvilket man udspænder snore med 
klude, tang, muslingeskaller, sneglehuse osv. Man kan ogsaa trække 
sneglehusene eller muslingeskallerne paa staaltraad, thi saa rasler eller 
klinger de, naar vinden ryster dem. Det synes, at ederfuglene sætter 
pris paa al denne stas og især, naar den ret skinner og falder 1 øinene. 
Det er derfor helt eiendommeligt at se saadan et udsmykket varpested, 
og endnu mere forbauses man ved at høre vindskrallens idelige larm 
eller en klokkes ensformige slag, i det den ved hjælp af rindende vand 
holdes 1 stadig gang. Hertil kommer endda skræmsler, saa lig menne- 
sker som det kan opnaaes ved nogle pjalter paa et pæleverk, som skal 
holde rovfuglene borte, og vel af den grund er velset af ederfuglene. 
De forskjellige udsmykninger, skralden og klokken skal derimod efter 
islændernes mening bidrage særdeles meget til at hidlokke ederfuglene. 
Vand kan ikke undværes i varpet, og aller helst maa der være 
rindende vand; er der smaafald af vandet, som kan sees fra stranden, 
er det saa meget bedre, thi ederfuglen sætter pris paa at kunne bade 
sig under smaafosser og i rindende vand. 
Mange holder for, at lokkefugle d. v. s. efterlavede fugle, der lig- 
ner ederfuglehanner, er uundværlige, hvor man ved indretningen af et 
varp ønsker at lokke fuglene ti. Man kan have dem af guttaperka, og 
det er de bedste, men ogsaa de dyreste. Man kan dog ogsaa lave 
lokkefugle af træ, blik osv. der males. Ved alle nyindrettede varp er 
fuglene meget sky. Til at gjøre dem fortrolige med forholdene hjælper 
lokkefuglene, som holdes opankrede saa langt udenfor strandkanten, 
at de ogsaa ved ebbetid ligger flot. Foran 1 brystet paa lokkefuglen 
fæster man en snor, som i den modsatte ende er fastgjort ved et lille 
dræg (anker) eller ved en sten, som hviler paa havbunden.  Snoren 
maa være saa lang, at lokkefuglen kan flyde omkring paa vandet. 
Endelig bør lokkefuglen have ballast af bly eller jern under bugen, saa 
at den hurtig kan reise sig, om den skulde kantre. 
Dersom ederfuglene skræmmes og flygter, bliver naturligvis lokke- 
fuglene liggende, og dette gjør fuglene tillidsfulde, saa at de paa ny 
