315 
Sierra Nevada og Coast Range for at naa Pacific skraaningens frugtbare 
sletter. Denne umaadelige udbredelse, vilde kanske ogsaa 1 tidens løb- 
have frembragt lokal-racer, hvad man har et godt eksempel paa i den 
saakaldte skov- eller bjergbøffel; forfatteren mener, at dersom sagen: 
havde gaat sin naturlige gang, vilde bisonerne, som holdt til i omegnen 
af den store Slavesø, have udviklet en overflod af haar, i lighed med. 
moskusoksen 1 de arktiske regioner, mens de, som holdt til i sydens 
varme egne, vilde have mistet haarene, og være komne til at ligne Cap- 
bøffelen og den indiske gaur; men den hvide races fremtræden paa 
skuepladsen, satte snart en stopper for naturens gang. 
Første dels tredje kapitel omhandler bisonens talrighed før i 
tiden, og forfatteren mener at de almindelige beretninger om dette 
antals uhyre størrelse ikke i mindste maade er overdrevne. Han siger 
saaledes: »Det vilde være ligesaa let at tælle eller beregne bladene 1 
en skov, som at anslaa mængden af de bøfler (forfatteren bruger ofte- 
dette amerikanske feilagtige navn for bisonen), som levede paa en hvilken- 
somhelst tid før 1870. Selv i det sydlige Centralafrika, som har været be- 
kjendt for sin overordentlige rigdom paa store vildt-hjorder, er det sandsyn- 
ligt, at antallet af alle firføddede dyr tilsammen tagne — paa en tilsvarende 

lige stor landstrækning aldrig har oversteget mængden af bøfler for 40 
aar siden.«< Som eksempel paa disse enorme talstørrelser, kan nævnes, at 
tidligt i aaret 1871, da general R. J. Dodge passerede gjennem den 
store Arkansashjord og beregnede, at der var en 15 å 20 individer paa 
hver acre, viste hjorden sig at være ikke mindre end ca. 39 kilometer 
lang og 78 kilometer bred. Det var forresten den sidste af de store 
hjorder; og Hornaday mener, at antallet af individer i den ikke kunde sættes 
lavere end 4 millioner. Mange forfattere fra og omkring den nævnte 
tid taler om at sletterne, saalangt øiet kunde række, var ganske sorte af 
bisoner; og N. Blackmore fortæller, at han har passeret en hjord uaf- 
brudt 1 henved 210 kilometer, da han reiste med Kansas-Pacific banen. 
Det hændte ofte, at togene paa denne bane blev bragt ud af sporet, 
naar man forsøgte at passere gjennem hjorderne; senere lærte loko-- 
motivførerne, at det var raadeligst at stoppe maskinen en stund, naar 
linjen var spærret paa denne maade. 
I fjerde kapitel faar man en fuldstændig beskrivelse af den ameri- 
kanske bisons almindelige kjendetegn, og hvorved den adskilier sig fra 
sin europæiske slegtning, den lithauiske bison. Den amerikanske bison 
