324 
lioner kilogram, der hidtil næsten helt og holdent er konsumeret i Syd- 
amerika, hvor den udgjør den daglige drik for en befolkning paa flere 
millioner mennesker. Hidtil dyrkes imidlertid matétræet kun 1 liden 
udstrækning; blir efterspørgselen større, kommer selvfølgelig ogsaa dyrk- 
ningen at tiltage, saa den forøgede konsumption kan tilfredsstilles. 
Af maaden hvorpaa maté laves og konsumeres 1 sit hjemland giver 
dr. Hugo Toeppen i en artikel 1 Prometheus, fra hvilken vi forøvrigt 
har hentet en hel del af det ovenfor anførte, en ganske livfuld skildring, 
som vi gjengiver 1 oversættelse. 
»Det er en klar skyfri morgen i en liden paraguay'sk landsby; i 
vest holder maanen paa at gaa ned, mens en rød lysning over den 
skovklædte bjergkjæde, der lukker horizonten mod øst, melder dagens 
begyndelse. Under det aabne skur foran en af de lave græstækte 
hytter, der omgiver landsbyens torv, hviler to fremmede reisende 1 sine 
hængekøier. Af hyttens lave dør kommer en gammel kone frem; hun 
begiver sig bort til det skur, der tjener som kjøkken og roder frem af 
asken nogle kul, som der endnu er liv i, og faar ved deres hjælp en 
liden ild istand. Snart begynder vandet at synge 1 blikkjedlen, og fra 
hytten henter den gamle frem en sort krukke, saa stor som en knyttet 
næve og lavet af et udhulet flaskegræskar. Dette fyldes halvt med et 
grovt, grønagtigt pulver, der fugtes med lidt koldt vand, hvorefter krukken 
fyldes med det varme vand fra kjedlen. Nu stikker hun ned i krukken 
et rør, der er langt som en blyant og i den nedre ende forsynet med 
en silformig gjennemhullet udvidelse af form som et theskeblad. Den 
gamle suger gjennem røret for at prøve, om det er i orden og for at 
smage drikken, visker derpaa mundstykket godt af med fingrene og gaar 
hen til den nærmeste hængekøi for at byde den fremmede den sed- 
vanlige morgendrik, saasnart han vaagner. Mens den mørkhudede Hebe 
venter, nyder han den varme drik, idet han suger gjennem røret for at 
undgaa at faa bladene med, og giver derpaa matéen, som foruden drikken 
ogsaa drikkekarret kalues, tilbage til den gamle, som atter fylder den 
til randen med varmt vand og byder det til den anden gjest. Derpaa 
faar den første en ny portion, og saaledes blir hun ved, til begge med 
et »basta« har givet tilkjende, at de er forsynede. Nu kommer ogsaa 
husets andre beboere frem og forsynes alle med den uundværlige maté 
af den samme krukke, idet der kun efter hver ottende eller tiende paa- 
fyldning af vand tilsættes lidt ny yerba, som bladpulveret benævnes. 
Er denne morgencermoni tilende, saa gaar enhver til sit arbeide for 
