328 
hvormange af disse, der bliver 1 live. — Regner man at hvert par kun 
frembringer 12 unger om aaret — og det almindelige 1 Amerika synes 
at være 20—30 — deraf halvparten hanner, halvparten hunner, og at 
fuglens levetid er fem aar, saa vil et enkelt par i dette tidsrum have 
formeret sig til 33 614 fugle. I virkeligheden synes meget at tyde paa, 
at formeringshastigheden paa enkelte steder har naaet op imod tal af 
denne størrelse og sikkert er det ialfald, at vi ikke har noget andet 
eksempel paa en tilnærmelsesvis saa rask formering af en dyreart, som 
af spurven i Amerika. Derfor har tilfældet betydelig theoretisk interesse, 
da det viser, hvor overordentlig sterk en dyrearts formering kan blive, 
naar den ikke hemmes ved mangel paa næring og ved fiender, og da 
det lærer os, hvor uendelig mange individer der gaar tilgrunde, naar 
en arts individantal inden et omraade holder sig nogenlunde konstant 
gjennem tiderne, hvilken sterk »kamp for tilværelsen« der altsaa under 
almindelige omstændigheder foregaar. 
Det, som forklarer spurvens overordentlige udbredelseshastighed, er, 
at den i det nye land ikke forefandt sine gamle fiender, men derimod 
en tig overflod paa føde og klimatiske forholde, der passede for den. 
Og saa kom altsaa dertil, at mennesket paa mange maader var den en 
mægtig ven. 
I de første femten aar var der kun faa røster, der hævede sig 
mod den ubesindighed, man var ifærd med at begaa ved at indføre en 
fugl, som man mildest talt ikke havde brug for, og som paa mange 
steder i Europa havde vist sig besværlig. Og det var røster i ørkenen, 
der fuldstændig overdøvedes ved begeistringen fra de mange landets 
»velgjørere<, som arbeidede for indførelsen bare af hensyn til hyggen 
ved gjensynet med den gamle kjending. Der udstedtes i denne tid 1 
talrige stater forordninger, der sikrede spurvens absolute fredning mod 
alle efterstræbelser og virkede for udryddelsen af dens fiender blandt 
rovfuglene, tusener af rugekasser blev ophængte for den, og læssevis 
med korn blev udstrøet for at mætte den 1 vintertiden. 
Lidt efter lidt er der nu skeet et omslag i disse følelser. —Spur- 
vens sentimentale venner er stadig bleven mindre høirøstede, og mod- 
standerne har vundet mere og mere anklang med sine argumenter. Og 
naturligt er det, at saa maatte være tilfældet, naar man i den bog, vi 
hele tiden følger, overser listen over dens ugjerninger saaledes som de 
fremgaar af tusenvis af besvarelser af et udsendt cirkulære. Den for- 
driver de indenlandske sangfugle, tilsviner bygninger, monumenter, pryd- 
