329 
træer og buske med sine ekskrementer; ødelægger og fortærer om vin- 
teren og vaaren knopper og blomster paa frugttræer og buske af alle 
slags, og fremfor alt fortærer den store mængder saakorn og frø. 
Hære af spurver kaste sig over de netop tilsaaede agre, græsplæner og 
kjøkkenhaver og plukker ofte saa grundigt, at der maa saaes paany. 
Og om høsten er det ikke stort bedre, da kaster de sig over de mod- 
nende agre og virker der som en ødelæggende pest; de bider de 
halvmodne korn over og fortærer den bløde kjerne. Og samtidig med 
agrene angriber de ogsaa kjøkken-, vin- og frugthaverne og ødelægger 
og fortærer der for store summer. Der er knapt nogen vegetabilier, 
de forsmaar, og da de altid holder til i nærheden af menneskelige bo- 
liger, saa er det særlig nytteveksterne, det gaar ud over. 
Saaledes lyder anklagen fra Amerika, en anklage, der synes fuldt 
retfærdiggjort ved de talrige undersøgelser af maveindholdet af dræbte 
spurve, som er foretagne efter foranstaltning af det tidligere nævnte kon- 
tor. Ialt blev 636 spurvemaver undersøgte, men kun i 97 af disse 
fandtes der antydning til insekter, de øvrige fugle havde udelukkende 
levet af korn og anden planteføde. Lignende resultater har tilsvarende 
undersøgelser paa andre steder i Amerika og i Europa givet, og den 
gamle tro, at spurven skulde være en nyttig fugl, fordi den skulde øde- 
lægge skadelige insekter, maa derfor udentvil definitivt opgives. 
Mens man paa de fleste steder i den gamle verden med taal- 
modighed har fundet sig i spurvens plagerier, har de mere energiske 
amerikanere, da det virkelig viste sig, at plagen var af økonomisk be- 
tydning, straks givet sig ifærd med at søge udryddelsesmidler — des- 
værre, maa vi sige, hidtil uden noget særdeles gunstigt resultat. Det har 
her som altid ellers vist sig vanskeligt at skaffe fanden væk igjen, efter at 
man først havde manet ham frem og noget helt probat ødelæggelses- 
middel, ved hvis hjælp man kan gjøre sig haab om at gjøre fuldstæn- 
dig ende paa plagen, er endnu ikke fundet, skjønt der angives adskil- 
lige midler, som mere i det smaa gjør god virkning. 
I Michigan og Ohio har man forsøgt med præmier af 1 cent pr. 
hoved eller 10 cts. pr. dusin, men virkningen har ikke været merkbar, 
og saa udbredt fuglen allerede er, og saa sky den snart blir, naar 
den forfølges, lader det sig snart udregne, at fuglens totale udryddelse 
vilde kræve kolossale summer. —Efterhvert som det blir vanskeligere 
at fange eller dræbe dyret, maa jo nemlig præmierne forhøies, for i det 
hele at være virksomme, og det kunde da let komme til at blive dyrere 
