337 
luftens indhold af kondenseret vanddamp staar 1 samrnenhæng med 
dens indhold af støv 1 dette ords sædvanlige betydning. Og endelig 
findes der kondenseret vanddamp, som i ordets egentligste betydning er 
støv — polarlandenes is- og snestøv. 
Men selv om vi tar vanddampene med i vor definition, blir 
denne dog misvisende. Støvet »svæver« ikke i luften, men synker be- 
standig med større eller mindre fart, som i hvert enkelt tilfælde godt 
kan beregnes. Støvet bevæger sig ikke gjennem, men med luften og 
deraf fremgaar, at vor definition forudsætter luftbevægelse af en vis ha- 
stighed. Og tar vi ikke noget hensyn til luftbevægelsens styrke, saa 
kunde vi komme til at kalde endog de træstammer og tagstenstumper, som 
en orkan fører med sig, for støv, hvad der dog ikke vilde stemme syn- 
derlig med sprogbrugen. 
Det almindelige gadestøv, som vi kan behandle uden at give 
os af med nogen definition, indeholder, alt efter aarstiden, en yderst 
vekslende mængde forskjellige bestanddele. Som eksempel skal vi an- 
føre sammensætningen af nogle støvprøver fra Hamburgs gader, prøver 
som tiltrods for endel merkelige gjenstande de indeholdt, kan gjælde 
som typiske for støvet i vore almindelige, af haver og marker om- 
givne byer. 
Hamburgerstøvet indeholdt: infusionsdyr og alger, baciller af for- 
skjellige sorter, mid, kiselalger, sopsporer, soptraade, uldtraade, muse- 
haar, insektlarver, skjæl fra sommerfuglevinger, bomuldstraade, stykker 
af avner, straa og overhud af græs, blomsterstøv, potetesmel, vedceller, 
kvartskorn, glimmerstykker, tagstensfragmenter, sodkorn, smaa saltkry- 
staller og dertil en mængde ukjendelige ting. Som vi ser, er en saa- 
dan støvprøve et helt naturhistorisk museum, i hvilket alle tre natur- 
riger er repræsenteret, og som gir en god illustration til, at alle jor- 
diske ting, levende saavelsom livløse, er underkastede en stadig slid- 
ningsproces. Ål virksomhed, al bevægelse frembringer støv; vinden, 
der suser gjennem skoven, saavelsom brændingen, hvis skumsprøit 
fordeler sig i luften og menneskets mindste bevægelse. Uophørlig 
spredes yrsmaa dele af vor beklædning omkring i atmosfæren, og 1 
de store stæder leverer de smaa skjæl, som stadig løsner fra vor 
overhud, visselig ingen ubetydelig kontingent til hæren af støvpartikler. 
Den forestilling, vi træffer hos de gamle naturforskere, at ethvert legeme 
er omgivet af en aura, et lufthylster, der bestaar af fine støvformige 
dele af dets substans, er ikke saa uberettiget, som det kanske synes. 
22 
