341 
høiland, Arabien, den libyske ørken og Sahara lige til Atlanterhavet. 
Støvrigdom er et karakteristisk træk for alle ørken- og steppelande og 
den er altid størst der, hvor de særlige klimatiske forholde træffer paa 
bergarter, der har særlig let for at forvitre og falde istykker. Saaledes 
stammer støvet i Sahara for størstedelen fra den libyske ørken, 1 hvil- 
ken den løse nubiske sandsten er den herskende bergart og en lignende 
bergart er det, som leverer materialet til flyvesanden 1 Kalahari. 
I de asiatiske stepper og ørkener er støvet for den væsentligste del 
»løss-støv«. Løss er navnet paa en sandholdig ler, som i Kina og det 
indre af Asien naar en mægtighed af flere tusen fod, og som længe var 
en gaadefuld dannelse, for hvis oprindelse man ikke havde nogen til- 
fredsstillende forklaring. Richthofen har nu vist, at løssen er et 
æolisk produkt: støv, der er afleiret af vinden. Paa gamle bygverker 
har man anledning til at studere, hvor lang tid der medgaar til disse 
støvlags afleiring og omleiring. Layard fandt saaledes ved sine under- 
søgelser 1 Niniveh, at ruinerne paa sine steder var dækkede af et støv- 
lag af mere end 20 fods mægtighed, og i Kina har paa den anden side 
Richthofen. fundet gamle bygninger, der af vinden var fuldstændig 
blotlagte lige til grunden. Støvet er derfor en geologisk faktor, som der 
maa regnes med. 
I Asiens løss-egne er støv landskabets mest karakteristiske træk. 
Alt faar et overtræk af mat, gult støv. (Gule er byerne, gule er træerne 
og gul er den reisende, vi møder paa veien. Luften er altid uklar; 
snart ligger der kun som et fint slør over landskabet, snart blir den 
ganske opfyldt af støv, og der indtræder fuldstændigt mørke, saa man 
selv ved middagstid ikke kan læse nogenlunde fin tryk uden ved kun- 
stig belysning. Solen viser sig da som en glansløs skive. 
Paa Persiens stepper havde forfatteren selv anledning havt til at gjøre 
iagttagelser over luftens støvgehalt, Undertiden var solen aldeles uklar 
allerede om morgenen, fjeldenes konturer var ubestemte og landskabet 
var som indhyllet i et mat graabrunt. Det er den tørre taage, »brouil- 
lard sec<. —Mangengang tiltog luftens ugjennemsigtighed 1 løbet af da- 
gen, men oftest forsvandt den dog henimod middag, naar vinden blev 
sterkere. Da indtræder der imidlertid ofte et andet fænomen, idet der 
ude paa steppen pludselig hæver sig en støvsøile i veiret, der i rasende 
fart drives afsted af vinden for saa tilslut at spredes og opløse sig. 
Dette spil kan gjentage sig utallige gange særlig ved middagstid og tid- 
lig paa eftermiddagen. Ligesaa pludselig som saadanne »støvpumper< 
