343 
strækning. Edrisi, en bekjendt arabisk geograf og lærd polyhistor, 
der levede ved hoffet i Palermo, gav 1 1160 en udførlig beskrivelse af det 
»mørke hav« og fortæller, hvorledes det adskiller sig skarpt fra middel- 
havet, Bahr-el-Sham, ved sine hyppige støvfald og sin tørre taage. Se- 
nere samlede Ehrenberg talrige iagttagelser fra ældre og nyere tid 
over støvfald og »blodregn< i disse egne, og kom til den anskuelse, at 
den støv, hvorom her var tale, stammede fra Sydamerika. Denne me- 
ning var imidlertid, som ogsaa Ehrenberg selv erkjendte, feilagtig, og 
den af Darwin udtalte anskuelse, at støvet stammede fra Sahara, den 
rigtige. Darwin havde paa sin berømte reise omkring jorden fundet, 
at passatstøvet blev desto grovere, jo mere man nærmede sig til kysten, 
og den slutning han deraf uddrog angaaende dets oprindelse er senere 
ilfulde bleven bevist at være den rigtige, dels ved Hellmanns un- 
dersøgelser af anførslerne 1 logbøger, førte paa 1196 engelske skibe, dels 
ved tilsvarende undersøgelser udførte ved det tyske meteorologiske institut. 
Det viste sig herved, at støvfaldenes fordeling efter rum og tid stod i 
den nøieste forbindelse med Nordostpassaten. —Udenfor det omraade, 
hvor denne vind hersker, finder der intet støvfald sted. Mellem støv- 
fald og »tør taage< er der en nøie sammenhæng, som fremtræder klart 
ved samtidige lagttagelser paa skibe, der har befundet sig 1 forskjellig 
afstand fra land. Paa det skib, som befandt sig nærmest ved kysten, 
lagttog man 1 et saadant tilfælde en tæt støvregn med rødt støv, der 
dækkede planker og tougværk; 1 journalen paa det næste skib tales der 
nok om støvfald, men det siges, at det var vanskeligt at samle større 
mængder af dette og paa det yderste skib, endelig, længst fra kysten, 
iagttog man kun »dry haze<, intet støvfald. Fra havstrækningen lige 
ved kysten foreligger der kun ganske faa iagttagelser, da skibene sjel- 
den færdes her; ved meteorologiske iagttagelser i det algierske Sahara 
er det imidlertid godtgjort, at ørkenens luft ofte er opfyldt af støv. 
En anden vigtig støvkilde er vulkanerne. De pulverformige masser, 
der kastes ud af kraterne betegner man gjerne som »askec, et navn, 
der imidlertid er ganske misvisende, da det ikke er nogen aske i dette 
ords kemiske betydning (d. v. s. hvad der blir tilbage efter et legemes 
forbrænding), men findelte vulkanske bergarter... Vandets sprængende 
kraft er sikkerlig deu væsentlige aarsag til frembringelser af disse støv- 
masser, som dog ogsaa delvis fremkommer ved, at tusener af stene rives 
og gnides mod hinanden 1 røgsøilen over kratermundingen. 
Den støvmængde, som et vulkansk udbrud kan frembringe, er ofte 
