367 
At dette kan ske for menneskets vedkommende er vistnok endnu ikke 
bevist; tvertom, i de allerfleste tilfælde har det vist sig, at bacillerne 
godt paany kan faa fast fod 1 det friske væv. Og dog kan det hænde, 
at man naar saa langt ved efterhaanden at vænne individet til at taale 
tilstrækkelige store doser af vædsken. Har Koch paa kongressen udtalt 
sig korrekt om sine forsøg paa marsvin (forsøg, hvis deltaljer endnu er 
fuldstændig ukjendte), saa er dette maal naaet hos disse dyr. Paa kongressen 
sagde han, at marsvin, der som bekjendt er særlig modtagelige for tuber- 
kulose, ikke er modtagelige for indpodning af tuberkuløst smittestof, naar 
man iforveien har indsprøitet dem med vædsken, ligesom man ogsaa 
kan bringe sygdommen fuldstændig til ophør hos marsvin, der allerede 
har en i høi grad udviklet almentuberkulose. Det er muligt, at det 
kan bero paa en forskjel i begge organismers natur, naar det samme 
resultat ikke kan opnaaes ved samme middel ogsaa hos mennesket. 
Men det kan ogsaa skyldes den forskjel paa marsvin og mennesker, at 
de sidste taaler ulige mindre af vædsken end de første. Beregnet efter 
legemsvegt er "/;500 af den mængde, som hos marsvinet ikke frem- 
kalder nogen kjendelig virkning, meget sterkt virkende for mennesket. 
Men vi har seet, at dette ogsaa efterhaanden kan vænnes til stedse 
større doser. 
Iethvert fald, forholder det sig virkelig saa, at immunitet er opnaaet 
ved dette middel hos marsvin, kan man næsten være sikker paa, at paa 
en eller anden vis vil man ogsaa naa saa langt for menneskets ved- 
kommende. 
Men alt dette er nu blot mere eller mindre berettigede forhaab- 
ninger. Jeg skal holde mig til de resultater, man allerede har vished 
for. Ved midlet ødelægges, dræbes, alt tuberkuløst væv; ligger dette 
opi dagen afstødes det, og der kommer hurtig tilheling af saarfladen; 
nye tuberkuløse partier ødelægges paa samme vis straks i sin begyn- 
delse. Hvor længe denne kamp maa fortsættes, ved vi endnu ikke, men 
sammenlignes de' ved lupus vundne resultater med de ældre metoder, 
man havde, vil ingen betænke sig paa at kalde virkningen af det nye 
middel glimrende. — Ligger det tuberkuløse væv i dybden, i ledhuler 
eller ben, vil vistnok vor tids udviklede kirurgiske teknik hurtig vide at 
finde den heldige forening af kirurgiske indgreb og Kochs middel, for 
ogsaa i disse tilfælde at komme forholdet ved lupus saa nær som mu- 
ligt og mest muligt sikre individet mod ny smitte fra det døde tuber- 
kuløse væv. — For lungernes, den egentlige tærings, vedkommende er 
