323 
Med hensyn til det første punkt kan der ikke gjøres de samme 
indvendinger mod Fabres resultater. Han siger udtrykkelig, at største- 
delen af bierne slog ind paa den vei, som førte til kuben. Men rigtig- 
nok siger han ogsaa, at det ikke altid er let at følge deres flugt. Gaar 
vi alligevel ud fra, at denne iagttagelse er rigtig, saa tror jeg dog den 
kan forklares paa anden maade end ved at antage tilværelsen af den 
nye sans. Det maa være den sidste forklaring vi griber til, og 1 dette 
tilfælde tror jeg, der er mange andre muligheder, bl. a. ogsaa den, at 
bierne muligens kunde kjende det sted, hvor de blev slupne. 
Imidlertid siger Fabre selv: »Naar flugtens hurtighed tillod mig at 
bestemme dens retning<, hvad der synes at indeslutte en tvil. Og 
nogle aar tidligere havde han gjort et lignende forsøg med bier af 
samme art, som han bragte til en afstand af 4 km. fra kuben, men 
som han ikke svingede rundt før han slap dem. Om disse siger han, 
at saasnart de var satte i frihed fløi de afsted, »nogle i en, nogle i den 
rent modsatte retning<, og det vilde dog være merkeligt, om disse bier, 
som der ikke var gjort nogensomhelst kunster med, skulde forvilde sig, 
mens ialfald endel af dem, som man havde ladet svinge rundt, skulde 
have formaaet at begive sig lige hjem. 
Det synes mig derfor usandsynligt, at de i det ovenfor anførte for- 
søg virkelig har fløiet lige hjem; havde de gjort det, saa vilde de og- 
saa have indfundet sig i kuben efter tre—fire minuters forløb, mens de 
nu har brugt betydelig længere tid. Men selv om de skulde have slaaet 
ind paa den rigtige vei, saa er det jo tydeligt nok, at de ikke har bi- 
beholdt denne. Jeg har ogsaa selv gjort lignende forsøg med honning- 
bier og myrer. Saaledes anbragte jeg engang lidt honning paa en 
glasskive, lagde den paa jorden lige i nærheden af en tue, beboet af 
sorte myrer (lasius niger) og flyttede den forsigtigt, mens endel myrer 
var ifærd med at spise, til en træplade, der var 30 cm. 1 firkant, og anbragt 
i en afstand af omtrent en halv meter fra tuen. Der var da tretten 
myrer paa skiven, og jeg afmerkede de steder af træpladen, hvor 
de forlod den: fem gik bort fra den halvdel, som laa nærmest ved 
tuen, otte fra den modsatte, som var længst borte fra den. Dernæst 
iagttog jeg, hvor lang tid de tre første myrer, som forlod pladen, 
brugte forat finde hjem. De brugte henholdsvis ti, tolv og tyve mi- 
nuter, og alle tre fandt de frem ved et rent tilfælde. Endvidere tog jeg 
firti honningspisende myrer og anbragte dem paa en sandbelagt sti, 
