383 
Prof. Gustav Guldberg: Om Darwinismen og dens række- 
vidde.!) Vor populære litteratur om den theori, som gjennemtrænger en- 
hver del af vor tids biologiske videnskab, er 1 de senere aar bleven noksaa 
righoldig, men der kan vanskelig skrives for meget om dette emne, saa- 
længe en stor del af publikum betragter videnskabens nuværende theori 
om arternes oprindelse som en fantastisk og farlig lære, som skikkelige 
folk ikke bør befatte sig med. Under disse omstændigheder maa de 
naturforskere, der finder videnskabens lære mere fyldestgjørende end den 
mosaiske skabelseshistorie og derfor antager den, være taknemmelige 
for ethvert skrift, der kan tjene til at sprede den mangel paa oplysning, 
som efter deres mening er den eneste forklaring til, at man foretrækker 
ældgamle myther, for hvilke intet bevis kan leveres, for theorier, der 
kanske ikke er uomstødelige, men som dog støttes af talrige utvilsomme 
kj>ndsgjerninger. Derfor hilser vi ogsaa Guldbergs bog velkommen; den 
fortjener at læses selv af dem, der fra andre fremstillinger kjender ud- 
viklingslæren, da den indeholder mangt og meget til belysning af udvik- 
lingslæren og Darwins theori, som disse andre fremstillinger ikke tager 
med, ialfald ikke saa udførligt. Særlig vil vi fremhæve afsnittet om 
»arternes variabilitet« i kap. 4 og 1 det hele dette kapitel, der i al sin 
korthed giver en ganske god oversigt over hovedmomenterne i den 
Darwinske lære. 
Imidlertid har vi ogsaa adskillige indvendinger at gjøre mod bogen, 
indvendinger, som paa en vis maade væsentlig angaar dens titel, der 
ikke staar i noget rimeligt forhold til indholdet. Havde professoren 
kaldt sin bog noget sligt som »Darwinismen og nogle af indvendingerne 
mod den<, saa kunde vi indskrænket os til at sige, at fremstillingen godt 
kunde været greiere, og at vi gjerne vilde havt et sterkere indtryk af 
forfatterens egen mening om de ting, han behandler. Nu maa vi til 
disse bemerkninger ogsaa føle den, at bogen ikke holder, hvad titelen 
kunde den omstændelige beskrivelse af svampdyrene, som tillige er af tvilsom værdi, 
været kortet; læderhudens bygning beskrives feilagtigt; planternes liv burde faaet 
lidt mere plads paa bekostning af morfologiske detaljer; i en bog som denne at 
optage den uheldige danske benævnelse »løv< for plantelegemer, der ikke er 
differentsierede i stengel og blad er uheldigt, naar det fører til det for enhver 
elev forvirrende, at soppenes usynlige mycel, der fungerer som rod, faar samme 
navn som blæretangens store bladlignende vegetationslegeme; »knuststensgrus< er af 
fonetiske hensyn absolut utilladeligt. — Ja det var nogle af indvendingerne i de 
dele af bogen, som anm. har gjennemgaaet grundigst, fordi de ligger ham nærmest, 
men de forringer ikke bogens brugbarhed i væsentlig grad. 
1) Jakob Dybwads forlag, Kristiania. 
