4 
dagstid, er den enten svømmende, eller idet den vandrer ud og ind 
af sine talrige huller i elvekanten. 
Naturel. Bæveren, som er et frygtsomt og fredeligt dyr, 
mangler ikke mod, naar den bliver haardt eftersat. At gribe en 
levende bæver, er en farlig sag, og den bruger sine tænder med 
eftertryk som et virkeligt roviyr. En del flødningsfolk saa i Øiestad 
(ovenfor Arendal) en hund anfalde en bæver ved dens hytte, men 
bæveren forsvarede sig tappert, og hunden maatte fortrække. 
Forstmester Feragen, som gjentagne gange har havt leilighed 
til at undersøge bæverkolonierne under torskjellige aarstider og deltaget 
i jagter efter dette dyr, nævner, at det slag i vandskorpen, som 
bæveren gjør, naar den bliver overrasket og dukker, er saa sterkt, at 
det i stille veir kan høres i et par kilometers afstand. Dette slag 
tjener øiensynlig som et varselstegn for de øvrige; saasnart en bæver 
saaledes har slaaet i vandet, dukker øieblikkelig alle andre, som maatte 
findes i nærheden, og slaar samtidig et slag 1 vandet. 
Ligger man om natten paa lur efter bæver, hænder det vistnok, 
naar man holder sig ganske stille, at bæveren kan komme baaden 
ganske nær; men den er dog yderst vanskelig at faa øie paa, da den 
blot holder næsen og øinene over vandet, og altid passer paa at holde 
sig i skyggen af et træ eller en anden gjenstand. Gjør man da den 
mindste bevægelse eller lader høre den svageste lyd, dukker bæveren 
øieblikkelig og giver samtidig varselstegnet. Har den først dukket, 
svømmer den med stor hurtighed flere hundrede alen under vandet, 
inden den atter titter op over vandskorpen. 
Længden af den strækning, som bæveren kan tilbagelægge svøm- 
mende under vandet, kan ikke let angives. I juli 1893 overraskedes 
et individ, der laa paa stranden ved Nisservandet (Aamli); den kastede 
sig øieblikkelig i søen, svømmede først 400 alen under vandet, kom 
derpaa et øieblik tilsyne og forsvandt derpaa ganske. 
Anvendte træsorter. De trær, som fældes af bæverne, 
tjener, som bekjendt, paa en gang som føde og som byggemateriale. 
Fremfor alle andre træsorter foretrækker bæveren hos os aspen (PopU- 
lus tremula), og den angriber derfor altid først denne, saalænge denne 
findes ved haanden. Dernæst angribes birk, eg og or, (saavel graa-or, 
almus ineana, som a. glutinosa eller svart-oren). Flere gange har 
jeg seet angrebne rognebuske; fremdeles hyppigt salix capraea (eller 
den alm. sølje), men langt sjeldnere rhammus frangula (brakal). 
