gang op gjennem hyttens oversøiske del ind til kammeret eller det 
egentlige beboelsesrum, der ofte ligger langt inde under elvebredden. 
Denne gang er sandsynligvis oftest enkelt, men i de største og bre- 
deste hytter kan 2 gange løbe ved siden af hinanden md mod kam- 
meret. Docent Feragen har i 1867 beskrevet en saadan dobbeltgang, 
som han netop havde undersøgt ved floden i Aamli. Han fandt skille- 
væggen omtr. 12 tommer tyk og bygget af jord og smaakviste.*) 
Gangens høide er noget over l/» meter eller blot saa høi, at 
bæveren kan let passere, og saavidt bred, at 2 bævere kan komme 
forbi hinanden. 
Ligger hytten i lerholdigt jordsmon, bliver ofte gangenes vægge 
glat afpudsede ved bæverens vandringer frem og tilbage. Dette bliver 
ikke tilfældet, hvor jordbunden er sandig. 
Under lav vandstand kan indgangshullet undertiden komme saa 
høit, at det naar op i vandskorpen. I saadanne tilfælde forlænges 
hytten saavidt gjørligt, og indgangen dækkes ialfald foreløbigt med 
smaatrær eller græs. 
Et par gange har jeg udgravet beboede hytter for at kunne 
undersøge deres indre. 
En af disse var en dobbelthytte ved Soplandsø i Aamli 1 juli 
1895. Denne bestod af en lang, normalt bygget hytte og en 
kortere, der laa umiddelbart ved siden at den lange. Den sidste 
af disse blev først udgravet; gangen, der havde vidde som 2 bæ- 
veres bredde, førte først ind til et noget udvidet kammer, der nu 
var tomt og næsten uden udforing eller spor af rede, og sandsyn- 
ligvis blot var et midlertidigt tilholdssted (eller rum for hannen). 
Kammeret stod ved en tvergang i forbindelse med den lange hyttes 
gang, og flere andre gange syntes at fortsætte sig indover under det 
her frodigt voksende egekrat. 
Gangen i den længere hytte var bygget som den foregaaende 
med jevne vægge, der bestod af ren sand. 
Henimod hyttens øvre ende laa kammeret. Dets afstand fra 
vandkanten var omtr. 6 meter, dets høide over elvens daværende 
niveau omtr. 1 meter. 
Kammeret dannede egentlig blot en kjedeltormig udvidelse af 
gangen og var omtr. 34 meter vidt og ikke fuldt saa høit, som 
1) Jågareförb. Nya Tidskrift, 1867, p. 127. 
