bredden. Det laa blot en halv meter under jordskorpen; dets bund 
var opfyldt af et tykt og blødt belæg (eller rede), der udelukkende 
bestod af tynde, jevnstore stykker af bastlaget hos populus tremula, 
omtr. 150 mm. lange. Desuden fandtes et eller et par smaa stykker 
af den ydre bark paa birken (næver, der maaske blot var medfulgt 
tiltældigt). Redet var i midten noget fordybet, og ganske mygt. 
Kammeret var nu tomt, men kunde sees at være beboet og 
havde utvivlsomt samme aar indeholdt unger. Muligens benyttes kam- 
meret mindre om sommeren, end om vinteren, idet beboerne, naar 
yngletiden er forbi, især har tilhold i jordhuller og i de mange i elve- 
bredden gravede gange. 
Det er sandsynligt, at hytten længere inde under elvekanten 
havde flere kammere, der ved gange stod i forbindelse med hoved- 
gangen. 
En anden hytte, som udgravedes i mai 1896 paa Lille Aas- 
landsø i Aamli (nedenfor Nelaugvand), var beboet og indeholdt 3 
unger. I modsætning til den foregaaende var denne yderst let til- 
gjængelig og kunde været udgravet med blotte hænder. Den laa 
nemlig støttet op til et i elven udskydende glat og nøgent fjeld og 
var uden forbindelse med jordbakken ovenfor, hvilket ellers næsten 
altid er tilfældet. Hyttens beboere var derfor helt og holdent ind- 
skrænkede til den flade af fjeldet, paa hvilken den var anlagt. Den 
steg temmelig steilt op fra elven og var forholdsvis kort, idet dens 
længde var ikke over 3 meter; den vendte mod syd og kunde sees 
i lang afstand af enhver forbiroende. 
Der var ikke arbeidet paa hytten siden foregaaende høst; men 
mellem de afbarkede grene paa dens tag kunde sees egekviste med 
det endnu (fra foregaaende høst) vedsiddende visne løv, ligesom der 
hist og her fandtes bundter af det fine visne bundgræs, blandet med 
Jord. En og anden af orekvisterne havde skudt grønne skud. 
Hyttens tag bestod af afbarkede grenstumper af eg eller andre 
løvtrær; mellem disse laa flere løsrevne grene af furutrær, som bæverne 
havde fundet under trærne, men ingen af disse sidste bar spor efter 
bæverens tænder. 
Under det ydre grenlag fulgte et tykt lag jord, blandet med en 
og anden sten; muligens anlægges denne jord oprindelig ligeligt mel- 
lem grenene, men regner eller synker efterhaanden ned, saa den hoved- 
