14 
sagelig kommer til at ligge under disse, og forholdsvis faa af grenene 
naaede tvers gjennem jordlaget. 
Endelig naaedes den egentlige beboelsesgang og hulen. Gangens 
tag dannedes af et tæt lag grene, hvis diameter var gjennemsnitlig 
omkr. 50 mm., og hvorpaa altsaa jordlaget og de ydre grene hvilede. 
Hyttens tykkelse indtil gangen var neppe over !/2 meter, og alt var 
saa løst, at det tog neppe over 10 minutter, før kammeret var blottet. 
(Ofte kræver en hyttes udgravning flere timers arbeide). 
Kammeret med redet laa omtrent under hyttens midte, omkring 
2 fod fra den daværende vandkant, og blot faa tommer hævet over 
vandets niveau. Redet dannede et lag af omtr. et par tommers tyk- 
kelse og bestod ikke, som i det foregaaende, af basttrevler, men ude- 
lukkende af fine fliser, som bæveren havde afrevet af korte kviste, 
som sandsynligvis i opskaarné stykker var bragte ind i hytten og her 
blevne helt afskallede. Fliserne var af forskjellig længde, de længste 
omtr. 200 mm., og ganske tynde; enkelte smaagrene laa endnu tilbage, 
der kunde sees at være afflisede paa denne maade efter hele sin 
længde, saa der blot var en tynd midtstilk tilbage. Alle fliser havde 
et friskt udseende og var øiensynligt tilvirkede samme vaar. 
Af andre materialer fandtes næsten intet; saaledes var der kun 
ubetydeligt af basttrevler. 
Ovenfor redet, der altsaa laa ganske nær vandlinjen, fortsatte 
gangen sig omtr. I meter skraat opover, indtil den endte ved en 
lodret del af fjeldet. Paa dette endepunkt fandtes nogle faa fliser, 
der syntes at udgjøre et reserverede. 
Dette reserverede var sandsynligvis beboerne paa en vis maade 
ligesaa nødvendigt som deres egentlige rede. En gang ugentlig gives 
nemlig vandet (under flødningstiden) fra den ellers halvt afstængte 
dæmning ved Nelaugvand frit udløb, og da stiger elven saa betydeligt, 
at det utvilsomt paa denne dag staar op i det egentlige rede. 
Bæveren maa da praktisere sine spæde op i 2den etage, [hvor de for- 
bliver, indtil vandet efter en dags forløb atter falder. 
Jordhuller. TI mnærheden af de egentlige hytter findes der, 
som ovenfor meddelt, talrige huller i elvebredden, der fører ind til 
vidtløftige gange, som kan staa i forbindelse med hytterne. Det er 
sandsynligt, at disse huller afgiver boliger for de enkelte individer, der 
ikke udgjør medlem af nogen familje, eller ogsaa midlertidigt for 
familjemedlemmerne selv; jordhullerne er de første tilflugtssteder, som 
