20 
ryggen, gjør tjeneste som en vogn, en ældgammel theori, og gjengives 
allerede udførligt af Olaus Magnus i det 16de aarhundrede. Ifølge 
denne forf. udføres dette arbeide ikke af hytternes egentlige eiere, 
men af en slags slaver, saaledes paa en maade yttringen af en høiere 
organiseret samfundsorden. Hvad . der ligger til grund for denne 
antagelse, er det faktum, at mange bævere viser sig at have sin pels 
sterkt slidt paa ryggen; men allerede i midten af forrige aarhundrede 
gjør Gunnerus opmerksom paa, at dette ligesaa godt kan have sin 
orund i bæverens vandringer gjennem de trange jordhuller. 
= N 
p— 
pod 
å 
« N | 
== 
Fig. 5. Tegning af bævere hos Olaus Magnus: Historia de gentibus septem- 
trionalibus (Romæ 1555). 
Troen paa bævergjellens underbare virkninger har allerede fra 
gammel tid af været rodfæstet hos befolkningen. En af dens merke- 
ligste egenskaber, som bragte den høit i ære i forrige aarhundrede, 
og er berørt af mange forfattere, var den indflydelse, som den udøvede 
paa hvalerne.!) Blev en baad eftersat af en hval, var det nok, at 
der udkastedes lidt castoreum, hvis lugt øieblikkelig drev hvalen 
paa flugt. 
Endelig kan nævnes, at bævergjellen endnu i begyndelsen af vort 
aarhundrede blev af befolkningen (f. eks. ovenfor Mandal) baaret i 
enden af strømpebaandet som middel mod orm. 
) den mod Hualens udyd undertiden maa brugis". (Lillienskiold, Specu- 
lum boreale, p. 241, 1698). ; 
