21 
pt) 
At bæverens hale benyttes ,som murske* under hyttens bygning, 
og at bæveren i hytten altid sidder saaledes, at dens hale kan hvile 
i vandet, gjentages leilighedsvis endnu i vor tid i enkelte fremstillinger 
af dette dyrs historie (se fig. 5). At halen ogsaa har været anseet som ,,en 
delikatesse", anføres ligeledes af Olaus Magnus i det 16de aarhundrede 
og gjentages af og til senere (saasom af Smith i hans beskrivelse 
over Trysil i 1797). 
I Sydvaranger har det, saalænge bæveren her endnu levede, eller 
til midten af vort aarhundrede, været brug at bære som amuletter 
bæverens tænder. Saaledes traf lensmand Klerk endnu i 1850 en 
finnepige med en bæverfortand i beltet, hvor den bares ,dels til pryd, 
dels som middel mod rygværk*. 
Som ovenfor nævnt findes bævertænder jevnlig nedlagte i de 
hedenske finnegrave ved Varangerfjorden, ligesom bævertænder blev 
ofrede ved offerstederne. 
Aftager eller tiltager bæveren for tiden? Indtil be- 
gyndelsen eller midten af forrige aarhundrede har sandsynligvis bæverne 
holdt sig i en nogenlunde jevn stand i landet, skjønt de utvilsomt 
tidligere havde havt en langt større udbredelse. Men fra denne tid 
af begynder der at meldes om deres gradvise aftagen eller deres 
fuldstændige forsvinden fra flere af de af dem beboede distrikter. 
I begyndelsen af vort aarhundrede var de saaledes allerede ud- 
 ryddede i flere egne, hvor de tidligere fandtes i mængde, og fra andre 
forsvandt de i de nærmeste aartier. Skjønt nøilagtige iagttagelser om 
deres optræden lige indtil femtiaarene er ganske sparsomme, maa det 
dog antages, at deres antal 1 seksti-aarene var bragt ned til et ganske 
betænkeligt lavmaal; det var paa denne tid næsten alene fra enkelte 
dele af nedre Telemarken, at man leilighedsvis hørte noget om deres 
tilværelse, endskjønt, som ovenfor paavist, maaske et andet individ 
endnu har fristet livet i enkelte af Nordlands mest afsidesliggende 
dalfører. 
Mens Nordlands-kolonierne imidlertid paa denne tid gik helt til- 
grunde, er i landets sydlige bæverdistrikter denne gradvise aftagen 
stanset i de senere aar. 
I løbet af disse aar har de strengere jagtlove faaet tid til at 
virke; den økonomiske værdi af det fældede individ er aftaget, og den 
skade, som bæverne kan tilføie løvskoven, ansees for at være mindre 
