51 
plantelivet sparsommere og sparsommere, Jo længere ned i dybet man 
kommer. Nede i te store havdyb, hvor bunden strækker sig aldeles 
jevn i den mest trøstesløse ensformighed, tusener og atter tusener af 
kilometer, findes der absolut ingen vegetation. Ikke den usleste tang- 
plante afbryder ensformigheden. Dette hindrer dog ikke, at disse dyb 
befolkes af et rigt dyreliv, væsentlig af laverestaaende arter. Dyreliv 
har man fundet i havet lige ned til de største dyb, som er naaet, 
altsaa 7—8000 meter. 
Naar man en stille dag i en baad betragter den tangbevoksede bund 
paa grundt vand, gjør den vel ved første øiekast neppe noget videre 
tiltalende indtryk, og endnu mindre indbydende er det at faa den sli- 
mede tang ind i baaden og berøre den med hænderne. Har man 
imidlertid syslet en tid med studiet af tangarterne og vænnet sig 
til dem, saa lærer man at se paa dem med andre ømme. I virkelig- 
heden frembyder havets planteliv en afveksling, righoldighed og en 
skjønhed, hvori de aldeles ikke staar tilbage for sine søskende paa 
landjorden. Der findes de finest forgrenede former, med yderst regel- 
mæssig bygning og grene ikke tykkere end en spindelvævstraad, der 
findes tangarter, der er absolut usynlige for det blotte øie, og der 
findes endelig blandt havets plauteverden individer, som overgaar de 
høieste trær i størrelse. Der findes former, saa fantastiske og bizarre, 
som det vel er sjelden at træffe dem blandt landjordens plantebeboere. 
Et blik paa havbunden vil vel først give et temmelig uordnet 
indtryk; man ser de forskjelligste former om hinanden tilsyneladende 
uden nogen regelmæssighed; men man behøver ikke at ro længe frem 
og tilbage, før man opdager, at der er visse lovmæssigheder. Man 
ser snart, at de forskjellige tangarter ikke vokser saa aldeles uden 
orden om hverandre, men at regelen er den, at paa et og samme 
omraade af bunden er det gjerne en eller et par arter, som er de 
mest fremtrædende; et sted kan det være blæretang, der saagodtsom 
raader grunden alene, et andet sted ser man den almindelige sukker- 
tang bedække bunden med sine store krusede blade. 
Et saadant begrænset stykke af havbunden, hvor en eller nogle 
faa tangarter er tilstede i overvældende mængde, kalder man en tan g- 
formation eller en algeformation. I botaniken kalder man nemlig 
tangarterne for alger, et fællesnavn for alle vandplanter, der formerer 
sig ved sporer, enten de forekommer i salt eller ferskt vand. Saavel 
i ferskt vand som i havet vokser der 10 ogsaa, som bekjendt, en del 
