35 
20—80 meters dyb. Herfra bliver den imidlertid sparsommere og 
sparsommere. Men man kan dog alligevel sige, at den har et nogen- 
lunde ensartet præg lige ned til ca. 40 meters dyb. Dette belte af 
havbunden, som ligger mellem nederste vandstandslinje og 40 meter, 
kan man kalde det nedre strandbelte eller det sublitorale belte 
eller endelig den sublitorale region. Naar man foretager bundskrab- 
ninger paa større dyb end 40 meter, saa viser det sig, at tangveksten 
er overmaade tarvelig. Som oftest kommer skraben op tom eller fuld 
af sand og smaasten eller mudder, alt efter bundens beskaffenhed. 
Nedenfor 200 meters dyb findes der overhovedet intet spor af plante- 
vekst, Denne del af havbunden kalder man den elitorale region. 
Fig. 7. Algerive (a), algeskrabe (b). 
Som man ser, er tangveksten væsentlig indskrænket til et smalt 
belte langs kysterne. Den her beskrevne inddeling af havbunden vil 
vel passe paa de allerfleste steder; paa mange steder maa den natur- 
ligvis modificeres ganske betydeligt. Navnulig gjælder det, hvor der 
ingen eller saagodtsom ingen forskjel er mellem flod og fjære, 
Betragter man tangveksten i det øvre strandbelte paa steder, som 
ligger beskyttet mod havet, altsaa indenskjærs, er det især de brune 
farver, som er de fremherskende; det er fornemmelig de storvoksne 
arter af blæretang, som har sit tilhold her. Under navnet blæretang 
slaar man forøvrigt sammen flere tildels meget forskjellige arter.  Almin- 
delig i fjæren er sagtangen (fucus serratus, fig. 8), der forøvrigt mangler 
luftblærer. Den er let kjendelig ved sit flade baandformede, sagtak- 
Naturen* 3 
