41 
maa udfolde sig i hele sin kjæmpemæssige størrelse i løbet af en 
eneste sommer. 
Den sydlige halvkugles store tangskove kan kun sammenlignes 
med de tropiske urskove, og saa utroligt det end lyder, er urskovens 
kjæmper, naar man kun tager hensyn til længden, rene smaagutter 
mod de tangtrær, som her bedækker havbunden. Vidt berømt er 
saaledes pæretangen (macrocystis pyrifera). Den er vel uden 
sammenligning jordens største plante, idet den kan opnaa en længde 
af 300 meter. Den forekommer ved Sydamerikas sydspids paa Ild- 
landet. I de talrige kanaler og bugter her opvækker den alle reisendes 
beundring. Paa enhver klippe fra laveste vandstand indtil store dybder 
vokser denne kjæmpemæssige søplante. Det er merkeligt, hvorledes 
den kan vokse og trives tiltrods for oceanets vældige bølger, som selv 
de haardeste klipper i længden ikke kan modstaa. Stammen er rund, 
slimet og glat og er sjelden mere end en tomme 1 diameter. Den 
deler sig gaffelformet gjentagende gange og bærer en hel masse blade, 
der bliver noget over */» meter lange. Ved bladenes grund findes 
talrige pæreformede luftbeholdere, der skal holde planten oppe 1 
vandet. 
Den forekommer fra Sydamerikas sydspids Kap Horn til ca. 42 
graders sydlig bredde paa begge sider. 
Det er forbausende, hvor mange dyrs eksistens beror paa pære- 
tangen. Næsten hvert eneste blad med undtagelse af dem, som flyder 
paa overfladen, er bedækket med koralliner, saaat de bliver ganske 
hvide deraf. Til bladene fæster sig endvidere en mængde albueskjæl, 
muslinger og andre bløddyr. Paa alle de øvrige dele af planten 
sidder ogsaa utallige skaldyr tæstet. Naar man ryster de store, for- 
grenede rødder, ser man masser af smaa fisk, muslinger, krabber, sø- 
pindsvin, blækspruter, søstjerner, søpølser, orme o. 8. v. komme tilsyne. 
Skulde disse undersøiske tangskove af pæretang udryddes, vilde 
visselig ligesaa mange om ikke flere dyrearter gaa tilgrunde, end om 
man ødelagde en tropisk urskov. Samtidig vilde ogsaa en hel del 
andre dyr omkomme, hvis eksistens beror paa den, og som lever af 
dyr, der finder beskyttelse under pæretangens løvverk, f. eks. talrige 
dykkefugle og andre fiskende søfugle saavelsom otere, sælhunde, mar- 
svin, og dette vilde endelig influere paa de indfødte paa Ildlandet; 
tvungne af sult vilde disse fordoble sine kannibalske maaltider, aftage 
i mængde og maaske ganske forsvinde af jorden. 
