4 
vævsagtige traade, hvis skjønhed man først rigtig opdager ved mikro- 
skopets hjælp. 
Endnu staar tilbage at omtale det planteliv, som findes frit svøm- 
mende 1 havvandet. Alt det, som svømmer om 1 vandet, enten det er 
dyr eller planter, har man sammenfattet under navnet plankton. 
Under en reise over et af verdenshavene især i de nordlige egne 
vil man bemerke, at havet ofte skifter farve: snart geiler man gjennem 
vand, der er blaat og danner ligesom en afspeiling af himlens blaa 
farve, snart ligner vandet en smudsig, grønagtig eller næsten brungrøn 
velling af et alt andet end appetitligt udseende. Slæber man et finmasket 
net efter fartøiet, opdager man snart aarsagen til vandets udseende. 
Man vil som oftest fange en hel del større eller mindre havdyr, som 
dog ikke er istand til at meddele vandet nogen eiendommelig farve. Har 
nettet imidlertid slæbt en stund i det smudsiggrønne vand, saa vil dets 
inderside være bedækket med et brungrønt slim, der er bleven hæn- 
gende i maskerne. Under mikroskopet ser man, at man har at gjøre 
med repræsentanter for en stor planteorden diatomeerne eller 
kiselalgerne (fig. 14). Disse er som ottest frit svømmende i havvandet. 
De har et udseende, der næsten kan variere i det uendelige. Fælles for 
dem alle er et kiselskal, der som man ser kan have det mest for- 
skjelligartede udseende. Ofte har de strengt mathematiske former saa- 
som cirkler, kvadrater, triangler o. s. v. Skallets overflade viser sig 
tillige under mikroskopet at være bedækket med de sirligste regelmæssige 
figurer, der ofte ikke tydelig kan sees uden ved de kraftigste forstør- 
relser. Hvert individ bestaar blot af en slimklump omgivet af 2 saa- 
danne skaller, der passer ind i hverandre ligesom en æske med sit 
laag. Disse kiselalger findes forresten ikke blot i havet, men saagodtsom 
overalt, hvor der er eller har været vand. Skallerne er ganske over- 
ordentlig modstandsdygtige. Hvor diatomeerne lever i større mængde, 
synker de døde skaller efterhaanden tilbunds og kan ophobe sig til - 
mægtige jordlag. Det fine dynd, som findes paa bunden af Nordsøen 
og Østersøen, bestaar paa mange steder for en væsentlig del af diatome- 
skaller. 
Disse diatomeskaller er af en saa aldeles ufattelig lidenhed, at 
der vilde behøves ikke mindre end 41000 millioner for at fylde en 
kubiktomme. Paa grund af denne støvagtige finhed kan de af orka- 
nerne føres tvers over verdenshavene, og man har ved mikroskopets 
hjælp konstateret, at diatomeer fra Brasilien er faldt ned i Europa. 
