50 
sammen over kroppen og saaledes viser undersiden frem, bærer denne 
saa udprægede beskyttelsestegninger, at den ganske ligner omgivel- 
serne, bark, stene, lav, grønne eller visne blade o. s. v. Herved 
træder undersiden ikke tydeligt frem. En saadan beskyttelsestarve 
trænger natsommerfuglene ikke, da undersiden er skjult, naar de 
er 1 IO. 
Ganske anderledes er det med pattedyrenes, fuglenes og kryb- 
dyrenes hvide eller lysfarvede underside. Den er ikke saa udelukket 
fra at blive seet som natsommerfuglenes. Heller ikke bliver disse dyr 
saa hyppigt seet nedenfra som fiskene, der som tidligere paapeget, 
vilde træde skarpt frem mod den lyse, glinsende overflade for det 
dyr, der ser dem underfra, om de havde havt en mørkfarvet bug. 
Naar derimod rovfuglene jager, angriber de ikke nedenfra opad, men 
ovenfra nedad. Desuden er den hvide underside hos disse dyr af- 
skygget paa en ganske eiendommelig maade. Heri maa der, for at 
tale med den ældre Darwin, være en ,,hensigt* eller efter den nyere 
opfatning en fordel for dyret. Det blev for to aar siden forbeholdt 
en maler, Abbott H. Thayer, at levere et meget sandsynligt 
bevis for denne fordel. Sine undersøgelser publicerede Thayer først 
i ,Home-Journal* senere i ,Scientific American". — Vi skal her nær- 
mere omtale det vigtigste af disse undersøgelser. 
Rypen er, siger han, en fugl, som viser ovennævnte afskygning 
mod undersiden i dens enkleste form, hos den er der nemlig en fuld- 
kommen overgang fra ryggens brune farve til bugens sølvhvide. Over- 
lyset gjør den saa lig med omgivelserne, at den om ikke fuldstændig 
saa dog næsten forsvinder. Hvad kan nu bevirke denne forsvinden? 
Tidligere sagde man, at den udelukkende skrev sig fra, at ryggens 
farve faldt sammen med omgivelserne. Thayer paaviste imidlertid, at 
en rype bliver synlig, om han maler dens bugside som omgivelserne. 
Samtidig paaviste han, hvorfor et dyr ofte er saa vanskelig at se. 
For at kunne levere dette bevis malede han bugen paa en udstoppet 
rype brun som ryggen, siderne blev afskyggede, saa at hele fuglen 
blev eusfarvet, kun ryggen lod han beholde sin naturlige farve. Rypen 
blev derpaa sat paa marken. V irkningen var høist merkelig. Fuglen 
som tidligere selv paa en ganske kort afstand ikke kunde sees, traadte 
nu skarpt og tydeligt frim. Her har vi et godt bevis for, at det 
kun er farvens afskygning, som fortjener navn af beskyttelsesfarve; 
