bl 
først den sammensatte afskygning, der er fremkaldt ved dagslysets 
medvirken, er det, som skjuler dyret. 
For at kunne paavise dette forarbeidede Thayer sig nogle eg af 
træ, af størrelse som en rugdekrop, og stillede dem paa ben af streng 
omtrent 6 tommer over jorden. De fleste af disse eg blev bemalede 
og afskyggede som en rype eller hare 9: paa oversiden blev de brun- 
malede som jorden, paa undersiden derimod hvide. Kun to af dem 
gav han saavel paa over- som undersiden samme brune jordfarve. 
Eggene blev stillet paa jorden paa en øde byggeplads. Han fik 
nu en naturforsker til at vise sig, hvor de stod. De begyndte i en 
afstand af 40—50 alen fra eggene. Naturforskeren saa straks de 
to ensfarvede eg, men skjønt han blev vist i hvilken retning han 
skulde se, kunde han ikke faa øie paa de øvrige, før han kun var 
6—7 alen fra dem. Men selv i denne afstand saa han dem kun, 
fordi han nøiagtig vidste 1 hvilken retning han skulde se. 
Den ærede læser kan, om han vil, let finde en firklaring til 
denne lov. Se til eks. paa en horizontal stillet gren eller kvist paa 
et træ, der staar i en lund. Grenen bør være i høide med iagtta- 
gerens øine eller gjerne noget lavere. Man vil da se, at den aldeles 
ikke er skjult, skjønt dens farve ikke afviger fra omgivelsernes. 
Dette er tilfælde, fordi den saavel paa over- som undersiden har 
samme farve og derfor faar et fast legemes almindelige karakter — en 
skyggeafstufning fra en øvre lys side til en undre mørk. Hvad her 
er sagt om grenen gjælder ogsaa den ovennævnte bemalede rype og 
de to ensfarvede træeg. 
Den de november 1896 holdt Thayer i det frie et foredrag om 
sin theori over beskyttelsesfarverne for naturforskere, som var mødt 
frem nært og fjernt fra. Han stillede tre gjenstande af størrelse og 
form som batater eller runkelroer horizontalt paa streng nogle tommer 
over jorden. De blev nu indsmurte med en klebrig masse og derpaa 
bestrøet med tør sand fra den vei, hvorpaa de stod, forat farven 
skulde stemme overens med omgivelserne. De to yderste af disse 
gjenstande blev hvidmalede paa undersiden, siderne blev afstufede, 
saaat undersidens hvide farve lidt efter lidt gik over i oversidens 
mørke. Blev de nu betragtede i nogen afstand, forsvandt fuldstændig 
de to yderste, som paa undersiden var hvidmalede, mens den midterste 
blev staaende i sterkt relief, den syntes endog at være mørkere end 
den virkelig var. Thayer forklarede derpaa, hvorfor pattedyr og fugle, 
/ 
