besynderlige ud, og som har til formaal at vedligeholde en konstant 
temperatur i legemet. 
Den maade, hvorpaa de nævnte egenskaber ved luften, der be- 
tinger, hvad man kalder veilet, gjør sin indflydelse gjældende, er meget 
forskjellig hos mennesker og dyr. Som følge af sit høie kulturtrin er 
mennesket altid istand til ved kunstige midler at unddrage sig veirets 
indvirkning. Dette kan derimod ikke dyret, men er tvunget til at 
tage sin tilflugt til naturlige midler, naar selvopholdelsesdriften tvinger 
det til at beskytte sig mod haarde veirforholde. Heri maa grunden 
søges til, at mennesket og specielt det moderne kulturmenneske er 
langt mere uafhængig af veiret end dyrene. Mennesket behøver ikke 
at afbryde eller torandre sine livsvaner, om veiret er varmt eller koldt, 
tørt eller fugtigt. Dyrene er derimod i høi grad afhængige heraf, 
hvilket vi kan iagttage af deres bevægelser, deres forskjellige slags 
lyd, deres valg af opholdssted o. s. v., hvilket altsammen i regelen er 
forskjellig, ikke bare efter aarstiderne, men ogsaa efter veiret indenfor 
hver enkelt aarstid. Da nu de handlinger, som fremkaldes af 
atmosfæriliernes indflydelse, næsten uden undtagelse er nødvendige til 
livets opretholdelse, saa har man al grund til at antage, at dyrene er 
meget følsommere end mennesket ligeoverfor ringe forandringer i 
atmosfærens tilstand. I modsat fald vilde de langt hyppigere, end 
tilfældet er, bukke under for pludselige veirforandringer. 
Denne formodning er ikke alene bekræftet af erfaringen, men 
man har endog bragt paa det rene, at mange dyrs følsomhed overfor 
ringe veirforandringer endog i flere tilfælde overstiger vore fineste 
meteorologiske apparater. Disse dyr har derfor i lang tid nydt berøm- 
melse som veirprofeter, og enkelte har i denne henseende endog op- 
naaet historisk betydning. 
Det turde være almindelig bekjendt, at man ofte især paa land- 
jorden af dyrenes adfærd drager slutninger med hensyn til veiret. 
Naar torbisterne flyver over landeveiene, naar træduerne lader sig høre 
i skoven, naar froskene om aftenen giver sin nærværelse tilkjende ved 
energisk kvækken, saa faar man, godt veir. Naar derimod faar og 
svin æder med graadighed, naar muldvarpen graver flittig, naar hanen 
galer, paafuglene skriger, svalerne flyver lavt, fiskene, især karper, 
