55 
før indtrædelsen af et bestemt veir. Videre forskninger herover synes 
ikke at være foretaget, thi først i 1794 under den franske revolutions- 
krig kom atter et tilfælde af denne evne hos edderkopperne paa tale. 
I det nævnte aar var den franske arme under general Pich egru 
rykket frem mod den hollandske grænse, da generaladjutanten hos 
den øverstkommanderende, Quatremére d'Isjonval, blev fanget 
af hollænderne. Disse aabnede sine sluser for at hindre fiendens 
videre fremtrængen, hvilket nær havde lykkedes, da franskmændene 
allerede gjorde sig istand til et tilbagetog. Da erholdt Pichegru fra 
sin fangne adjutant en meddelelse, som stansede det paatænkte til- 
bagetog. Efter Quatreméres forsikring, som i sit fængsel fordrev 
tiden med at iagttage edderkopperne, skulde der i det seneste inden 
10 dage indtræde streng kulde. Denne underlige spaadom, hvortil 
edderkoppernes adfærd havde givet foranledning, indtraf virkelig. 
Vandet frøs til, og republikanerne drog over isen til Amsterdam. 
Quatremére d'Isjonval blev derpaa i triumf ført til Paris. 
Denne begivenhed vakte stor opsigt, og i lang tid bagefter hørte 
lagttagelsen af edderkopper til yndlingsbeskjæftigelserne; endog be- 
rømte mænd befattede sig dermed og bekræftede fuldstændig Quatre- 
méres resultater. Ifølge disse er godt veir i vente, naar korsedder- 
koppen anlægger sit net efter store dimensioner, og naar de om natten 
bygger en ny væv. De edderkopper, som bygger sin væv i hjørner, 
forkynder godt veir ved at vende hovedet mod vævens ydre rand og 
strække benene langt fra sig. Regn kan man vente, naar korsedder- 
koppen slet ikke spinder eller gjør vævens hovedtraade meget korte, 
mens edderkopperne med hjørnevæv, vinkeledderkopperne, som de kan 
kaldes, vender hovedet mod væggen. Før tordenveir indtager de 
sidste samme stilling, mens korsedderkoppen derimod sønderriver sin 
væv og skjuler sig i en krog. Vind og storm kan man vente, naar 
korsedderkopperne slet ikke spinder eller sønderriver en del af nettet. 
Vinkeledderkoppen spaar om vinteren streng kulde derved, at de 
urolig farer frem og tilbage, slaas om de bedste væv, laver nye eller 
om natten bygger flere over hverandre. 
Nogen fyldestgjørende forklaring paa disse besynderlige forhold 
er endnu ikke lykkedes fuldstændig. Saa meget synes dog at staa 
