80 
Allerede af denne bevægelse at halen sluttede Bessel, at der 
maatte findes elektriske kræfter i virksomhed paa solen, og udledede 
en theori om halens bevægelse, som da er videre udarbeidet af andre 
hovedsagelig af Bredichin. Denne theori har ført til overordentlig 
interessante resultater med hensyn til den kemiske og fysiske natur af 
kometerne. Dette er dog ikke stedet til at gaa nærmere ind paa 
dette.  Maalet for disse betragtninger er at eftervise, at kometerne 
foruden af tyngdekraften ogsaa paavirkes af elektriske kræfter udgaa- 
ende fra solen, der virker frastødende paa de med normal hale for- 
synede kometer derimod tiltrækkende paa de med anormale haler for- 
synede kometer. 
Allerede Bessel erkjendte, at disse elektriske solkræfter maatte 
forandre kometernes baneelementer. Dette kunde han eftervise ved 
Enckes komet, der bevæger sig i en ellipse om solen. 
Dersom de elektriske kræfter paa solen tiltrækker kometerne, saa 
vil dette have til følge, at omløbstiden bliver mindre og mindre og 
banen nærmer sig en cirkel, dersom de frastøder kometerne, saa vil 
følgen være, at banen bliver mere og mere langstrakt, idet omløbs- 
tiden forøges, indtil den tilslut gaar over i parabelen. Nu har Enckes 
komet en anormal hale, der er rettet mod solen. Samtidig viser iagt- 
tagelserne, at kometens omløbstid aftager, idet banen nærmer sig eir- 
kelformen. Dette stemmer altsaa fuldstændig med, at der virker til- 
trækkende kræfter fra solen paa den. 
Af dette kan altsaa sluttes, at kometer med normal hale, bort- 
stødes af solen; og at som følge deraf banen bliver mere og mere 
langstrakt, indtil den gaar over i en parabel, mens kometer med anor- 
mal hale tiltrækkes af solen samtidig med at banen mere og mere 
nærmer sig cirkelformen, 
Af det ovenstaaende ser man, at man foruden den almindelige 
gravitationskraft ved beregningen af kometbanerne ogsaa maa tage 
hensyn til de elektriske kræfter. Da nu disse er i høi grad variable 
for de forskjellige kometer og heller ikke har samme værdi for en og 
samme komet i de forskjellige punkter af banen, saa ser man, at en 
nøiagtig bestemmelse af en kometbane egentlig er en umulighed, og 
at kometerne, ganske bortseet fra planeternes forstyrrende indflydelse - 
ikke bevæger sig i keglesnit. Naar der desuagtet viser sig temmelig 
nøie overensstemmelser mellem iagttagelse og beregning, saa kommer 
