90 
terne sætter dem i stand til at opspore honning. Herat maa man dog 
ikke drage den slutning, at blomsternes form og farve skulde være 
overflødige. Insekter, der flyver med vinden, vilde saaledes ikke 
kunne opdage saadanne beskadigede blomster; endvidere maa man ikke 
drage altfor vidtgaaende slutninger af iagttagelser, der sandsynligvis 
er anstillede under aldeles stille verr. 
En mand med 12 fingre og 12 tæer blev for kort tid siden 
ved hjælp af Røntgenstraaler undersøgt i Salpétriére (Paris) af Henry 
Meige. Overtallige fingre eller tæer forekommer hyppig hos menne- 
sker; men meget sjeldent optræder saadanne uregelmæssigheder sam- 
tidig paa baade hænder og fødder. Allerede bibelen fortæller herom 
i? Samuel 21, 20: ,0Og der var en mand, høi af vekst, med 6 
fingre paa hver haand, og 6 tæer paa hver fod, 24 i tallet.* I dette 
tilfælde er symmetrien saa aldeles fuldkommen, at denne mand ser 
fuldstændig normal ud; han arbeider med sme 192 fingre og gaar med 
sine 12 tæer, uden at man lægger merke til nogen uregelmæssighed. 
Ved Røntgenstraalernes hjælp har man dog opdaget, at denne regel- 
mæssighed kun er tilsyneladende, thi mens det femte mellemhaandsben 
paa den høre haand er saa enormt udviklet, at det synes at være 
opstaaet ved sammenvoksning af to ben og paa sine to ledhoveder 
bærer den feinte og sjette finger, er det tilsvarende mellemhaandsben 
paa venstre haand kun ubetydelig udviklet og bærer den sjette finger 
paa en udvekst til siden. .Revue Larousse*. 
Giftslangers immunitet mod sin egen gift. Fraser i 
Edinburgh har forklaret den kjendsgjerning, at giftslangerne er uimod- 
tagelige for sin egen gift, som en slags selv-immunisation, idet dyret 
skulde blive modstandsdygtigt ved at sluge ringe mængder af giften, 
som fra maven skulde komme ind i blodet og gjøre dette modstands- 
dygtigt. Men nu har A. A. Kanthack og Cunningham i Kal- 
kutta fundet, at blodvandet af brilleslangen ikke er nogen modgitt 
hverken mod dens egen eller daboiaslangens gift. En brilleslange, 
som Cunningham indsprøitede en mængde af dens egen gift, tilstræk- 
kelig til at dræbe 1000 høns, modstod i ethvert tilfælde giftens virk- 
ning, men dens blodvand beskyttede slet ikke andre dyr, som md- 
sprøitedes dermed. En liden høne, som indsprøitedes med dette 
blodvand, døde alligevel, da giften senere bibragtes den, med alle tegn 
paa en kobra-forgiftning, og giften viste sin virksomhed i blodet endnu 
meget senere. Kobraens og andre giftslangers modstandsdygtighed 
mod sin egen gift maa bero paa andre aarsager end paa en selv- 
immunisation, og Cunningham antager, at denne modstandsdygtighed, 
som forøvrig ogsaa en hel del andre dyr har, der gjør jagt paa 
slanger, beror paa deres evne til at undvære aanding længere end 
andre dyr. Varmblodige dyr, der bides af giftige slanger, dør nemlig 
meget ofte som følge af aandenød, og nu er det et faktum, at dyr, 
der kan leve længere tid uden luft, taaier slangegiften bedst. 
, Nature*. 
