94 
tandskiften hos muskollongen er konstant. Er den tilfældig og lokal, 
eller har den en videre udbredelse, og foregaar den hvert aar? 
Revue scientifique". 
Sg. 
Kamp mellem edderkop og hveps. I tidsskriftet s brish 
Naturalist* beskriver Mr. R. M. Barrington en kamp mellem 
en edderkop og en hveps. Neppe havde edderkoppen bemerket 
hvepsen, som sprællede i dens spindelvæv, før den gjorde et sprang 
tilside, derpaa ilede den hurtigt bag hvepsen og skjød en traad ud 
af sine spindevorter, der faldt om hvepsens ben som en slags lasso. 
Den trak sig nu tilbage, mens hvepsen søgte at befri sig. Dette var 
næsten lykkedes, da edderkoppen ved et nyt sprang kastede en ny 
lasso over den. Denne traf den saaledes, at den igjen faldt tilbage 
i en af vævets hovedtraade. Med opreist legeme for bedre at kunne 
se virkningerne trak edderkoppen sig igjen tilbage. Derpaa løb den 
omkring hvepsen og uden at komme denne nær, spandt den dens vinger 
ind. Da hvepsen en stund holdt inde med sit arbeide for at komme 
løs, for den anden paa den for ganske at spinde den ind i sit vær. 
I mindre end et minut var den ganske indhyllet som en mumie. 
Under dette arbeide gik edderkoppen dels omkring hvepsen, men mest 
satte den denne i en dreiende bevægelse ved hjælp af benene. Den 
holdt først op, da hvepsen lignede en graahvid sommerfuglpuppe og 
ikke mere var at se. Det skal ikke være sjeldent, at edderkoppen 
bærer sig ad paa denne maade, naar den har fanget et bytte, som 
kan være farligt for den. Den samme methode skal den ligeledes 
benytte ligeoverfor dyr, som vel ikke kan tjene den til næring, men 
som kan være farlig for dens væv. Sg. 
Lungefisken (lepidosiren). Englænderen J. Graham Kerr 
har nylig underkastet den sydamerikanske lungefisk (lepidosiren) en 
nærmere undersøgelse. Den er temmelig almindelig i de med en tæt 
vegetation bevoksede sumpe ved Gran Chaco i Argentina. Den er en 
træg fisk, som med korte, uregelmæssige mellemrum kommer op for 
at aande. Næringen bestaar hovedsagelig af store ferskvandssnegle 
(ampullaria) og alger. Hos hannen vokser i parringstiden papillerne 
ved de bagre finner ud til lange, blodrøde traade. I et med græs 
udforet hul paa bunden af sumpen lægges eggene, der er omkring 
7 mm. store. Egget har et tyndt, hornagtigt skal. Dets udvikling 
minder om halepaddernes og de rundmundedes. Larven ligner en 
haletudse, den har ydre gjeller og en sugemund. Begge disse for- 
svinder dog, 6 uger efterat larven er kommen ud af egget. Samtidig 
hermed bliver denne mørkfarvet og mere livlig. I de første 10—12 
uger spiser ikke larven noget, den tærer kun paa sin blommesæk. 
Høist eiendommeligt er det, at den voksne lepidosir om natten taber 
sin mørke farve, de sorte kromatoforer eller farveceller i huden træk- 
ker sig nemlig sammen, mens store gule istedet udvider sig, saaat 
fisken bliver næsten hvid. I tørketiden graver lepidosiren sig ned i 
dyndet og lader kun aabent et hul i dette, saaat den kan aande. 
sg. 
