106 
som f. eks. paa Tromøen. Høiden kan vel gjennemgaaende anslaaes 
til noget over 10 m., men kan naa op til ca. 40 m. Raerne vil efter 
dette, hvor de kan forfølges sammenhængende over en større stræk- 
ning, træde frem i landskabet som en ganske vel markeret linje. 
Undersøger man disse raer nærmere, kommer man til det ganske 
interressante resultat, at uagtet der er sammenhobet i den forskjellig 
slags materiale, lige fra det fineste moræneslam til de største stene, 
saa ligger dog materialet i en vis orden, morænen er skiktet. Og 
dette er ikke et ganske lokalt tænomen, men gjenfindes overalt østen- 
fjelds. Hvilken slutning er vi saa berettiget til at drage af dette? 
Jo, at da isen under den anden store nedisning naaede sin største 
udbredelse, gik den, i det sydøstlige Norge ialfald, helt ud i havet 
Sandsynligvis har der været forskjel paa forholdene østerpaa og 
vesterpaa. Paa Østlandet har vistnok iskanten været næsten ret af- 
skaaret, saa at den mest maa have mindet om den høle ismur, som 
er iagttaget i de antarktiske have, en ismur med en høide af ca. 100 m. 
Paa vestlandet med dets mange dybe.fjord- og dalindsnit er formo- 
dentlig ismassen bleven mere opstykket i bræer, saa at man her har 
havt forholde, der minder om det nuværende Grønlands, hvor indlands- 
isen ofte sender mægtigere bræer et langt stykke ud i fjordene. 
Storbræens hovedakse maa, at dømme efter nuværende forhold 
paa Grønland, have ligget adskillig øst for det nuværende skandina- 
viske vandskil. Bevægelsen af ismasserne synes at have foregaaet i 
en anden retning under den anden end under den første store ned- 
isning. Mens man for eks. fra steder i Jarlsberg, der ligger udenfor 
raerne og altsaa ikke har været dækket af isen under den anden store 
nedisning, har tydelige skuringsstriber i sydvestlig retning, viser 
skuringsmerkerne indenfor raerne, at isens bevægelse paa det tids- 
punkt, vi her beskjæftiger os med, i Jarlsberg har foregaaet i syd- 
østlig retning. I det hele taget viser de talrige skuringsmerker, som 
er fremfundet paa forskjellige steder af landet, at isbevægelsen som 
regel har foregaaet i retning lodret paa den omtalte morænerække, og 
efter de store ismasser at dømme maa hastigheden ikke have været 
ubetydelig. 
Selve landet laa dengang, efter hvad de mange strandlinjer og 
skjælbanker fortæller os, adskillig lavere end nu. Paa østlandet maa 
forskjellen have været noget over 200 m., thi op til denne høide 
