118 
timmar ha de antagit form af tjocka stackmoln; efter ytterligare ett. 
par timmar år allt detta försvunnet, och himlen strålar klar och molnfri. 
Jårnvågsvallen, at hård, gulerå, vacker snåckmiårgel, stråcker sig 
rakt framåt i den finaste råta linje: icke en krökning, icke en sånk- 
ning eller höjning af något som helst slag. Byarna och gårdarna 
ligga ytterst tunnsådda; stundom passerar jag en hel svensk mil utan 
att finna ett enda hus. Intet tråd, knappast några låga buskar stå 
att upptåcka på ståppen. Endast dår några båckar af obetydlig 
bredd, som komma borta från Jaila, skurit sig våg, sårskildt vid 
öfvergången af Salgir, våxa pilar och andra tråd vid strånderna. 
Tått utmed jårnvågen följer på hvardera sidan ett band af 
öfvervågande mörkgrön grönska. Inströdda dåribland, liksom blomster- 
rabatter i en vål vårdad trådgård, framskymta hår och dår runda, 
famnbreda plåttar, hvilka göra sig ovanligt vackert mot den mörk- 
gröna bottenfårgen. Somliga åro ljusröda 1 många skiftningar — det 
år de tått packade blomklasarne af en hedysarum, ett slåkte af 
fjårilblomstens stora famil). Andra åro gula, högvåxta, resliga — 
det år de långa, rikblommiga klasarne af en melilotus, som blir ånda 
öfver en meter hög och likaledes tillhör samma familj. Andra åter 
af lika omfattande utstråckning hafva fårgen af daggdrånkt spindelvåf 
på en nordisk ång en septembermorgon — det år en art af mal- 
örtslåktet, artemisia, som år mycket karakteristisk för ståppen och 
som på sensommaren, då allt annat förtorkat, förlånar henne en egen- 
domlig grå fårgton. Mera enstaka möter ögat mörkröda blomhufvud 
af vackra tistlar och rödklirtar, som resa sig högt öfver omgifningen, 
likaså allt emellanå* våldiga kardborrstånd. 
Utanför dessa bålten nårmast banan vidtaga vål vårdade fålt af 
mestadels korn och hafre, mera sållan råg och hvete. Af månniskor 
ser man icke många; de åro nåstan lika tunnsådda som gårdarna och 
husen.  Banvakterna, som med sin gröna flagga vid vågskårningar 
o. dyl. signalera, att banan år klar, möta blott på mycket korta 
afstånd. Å Den största lifaktighet, jag såg utefter den 10 mil långa 
vågen mellan Theodosia och Dschankoj, var tre foror med spannmål 
och brånnmaterial, som följde tått efter hvarandra och drogos af två 
par oxar, företrådda af ett par håstar som ledare. Har man icke 
sinne för det storslagna åfven i naturens enformighet, kan man lika 
så godt först som sist gå till hvila och sofva sig fram hela vågen. 
Men djurlifvet då? frågar ni. Ja, dårom år just icke mycket att 
