119 
såga. Genast efter solens uppgång börja tauriska lårkorna sina långa, 
vackra drillar öfver fålten. Kort efter det de börjat sitt muntra 
arbete komma svalorna, som i omvåxlande långa och korta vågor åro 
flitigt sysselsatte med att i det gassande solskenet infånga föda åt 
sina små. Vidare ser jag stora samlingar af råkor, som hafva mycket 
att stilla om på de odlade fålten, och likaså kajør, som ha mycket 
att pladdra med hvarandra i den tidiga morgontimman. På telegraf- 
trådarne utmed vågen sitter hår och dår en egendomlig fågel, en 
vacker och i sitt maner förnumstig fågel: biåtaren. Hans nårmaste 
anor ligga i Österland, i Persieu och Ostindien. Annars ser jag af 
fåglar ingenting på denna sidan om Dschankoj. At fjårilar ser jag en 
Fig. 24. Jordkulor i Dschankoj (Krim). Till vånster fåltvaktarens boningshus, 
till höger hans vigthus. 
hel mångd, som tumla om bland blommorna och de doftande hövålmarne, 
men de ligga dess vårre utom min råckvidd och mina specielt krimska 
intressen. 
Från Dschankoj bar det åstad söderut öfver vida slåtten, obebodda 
på två till tre svenska mils afstånd. På tio mil finnas ej mer ån tre 
jårnvågsstationer, ett uttryck för befolkningens fåtalighet, men sanno- 
likt icke för jordens odlingsbarhet. Endast vid stationerna mötte 
något folklif, knappt mer ån vid någon af Sveriges mindre stationer 
på landet. 
Landskapet förblef det samma till strax norr om Simferopol. 
Men våxtligheten föråndrades något. I stållet för de gula, ljusröda 
