137 
sommerfuglen, og som sikkert mange af læserne, der i sim barndom 
har klækket denne art, vil kunne bekræftte. 
Undersøger vi et nesselparti, som vokser i nærheden af en mur, 
et plankeverk, en husvæg eller lignende, saa vil vi finde, at alle de 
pupper, der findes ophængte paa den friske næringsplante, er helt 
guldglinsende (,guldpupper*), mens de, der er fæstede til muren, 
plankeverket eller husvæggen er mere eller mindre mørkfarvede med 
helt eller delvis manglende metalglans, uagtet altsaa larverne 
er opvoksede under de samme forholde og ofte til- 
hører samme kuld. Det samme vil man ogsaa lagttage, om man 
fra et nesselparti indsamler et antal larver og lader dem forpuppe sig 
i forskjelligt farvede omgivelser. Her synes altsaa farvevekselen 
ialtfald for en væsentlig del at maatte tilskrives virkninger af lyset 
fra den gjenstand, hvorpaa larven har opholdt sig under den 
egentlige forvandlingstid. 
Ifølge Poultons forsøg er det altsaa larvernes og ikke puppernes 
hud, som er ømtaalig for paavirkning af lyset, og virkningerne for- 
klares saavel af ham som af professor Meldola som nervefysiologiske. 
Denne sidste forklaring synes dog ligesaalidt som den første at 
kunne gjøres gjældende for alle de kjendte tilfælder af farveforandringer 
hos pupper. 
Betragter vi pupperne til forskjellige natsommerfugle, saa viser 
mange af disse ofte en rent forbausende ømtaalighed overfor lysets 
indvirkning. Et meget stort antal af disse pupper ligger enten ind- 
leirede i jordbundens muldlag eller findes skjulte under mosdækket, 
under stene, paa bunden af løvdynger eller lignende steder, hvor der 
jo er ganske mørkt. Mange af disse har en temmelig lys gul eller 
gulbrun farve, og enkelte er helt eller delvis grønne. Tager man 
disse pupper ud af deres mørke puppeleie og udsætter dem i nogen 
tid for direkte sollys, saa vil man se, at de i løbet af temmelig kort 
tid ganske forandrer sit udseende. Den gulbrune farve gaar nemlig 
efterhaanden over i mørkebrunt, ja tildels endog i sort, og det grønne 
gaar ikke sjelden over til gult eller gulbrunt. Analoge tilfælder finder 
vi ogsaa paa andre steder i dyreriget. Vi kommer ved betragtninger 
af disse kjendsgjerninger, som jo er ganske almindelig bekjendte, 
uvilkaarlig til at tænke paa den fotografiske plade, og det forekommer 
ialtfald undertegnede, at vi vanskelig kan forklare os disse sidste 
