143 
og først det af denne generation frembragte yngel overvintrede derpaa 
som pupper. Dermed var der indtraadt en tilstand, i hvilken den 
ene generation kom til at vokse op under ganske andre omstændig- 
heder end den anden. Ved denne omstændighed maa nu prorsaformen 
tænkes at have udviklet sig af levanaformen, i hvilken den ogsaa 
regelmæssig slaar tilbage, naar om vinteren istidens klimatiske forholde 
vinder overvegt. Denne hypothese forklarer meget let, hvorfor prorsa- 
formen ikke direkte kan fremkaldes af levanapupper, mens de andre 
saa let kan bringes til tilbageslag. Paa den før omtalte næpesommer- 
fugl synes denne hypothese i endnu høiere grad at finde anvendelse, 
da denne sommerfugl i egne, hvor et til istiden svarende klima endnu 
hersker, kun optræder i en eneste generation og varietet (p. bryonide), 
der kan betragtes som den potenserede vinterform af p. napi.* 
Dorfmeister benyttede ved sine senere forsøg følgende fremgangs- 
maade: Forpupningen foregik for det meste i en temperatur af +- 
10til - 119 R. Derefter blev pupperne i IÅ til 4, ja sogar 7 til 8 
uger udsatte for en temperatur, der svingede mellem +1- 7.5 og + 
5.5? R., hvorpaa de atter indbragtes i varmt rum for at klækkes. 
Enkelte pupper blev afkjølede til — 1 til — 29 R. Disse sidste gik 
enten tilgrunde eller leverede kun forkrøblede sommerfugle. 
Edwards iagttog ved sine før nævnte forsøg med papilio ajax, 
at Jo længere afkjølingen varede, jo mere udpræget blev vintergenera- 
tionens karakter. Pupperne maatte senest inden 3 dage efter for- 
vandlingen udsættes for kulden, og jo tidligere det skede, desto tyde- 
ligere blev generationsformen udfarvet. 
4. 
I den seneste tid har der været foretaget en mængde lig- 
nende forsøg. 
Det har imidlertid efterhaanden vist sig, at de af Weismann op- 
stillede hypothetiske forklaringer til de herhenhørende fænomener ikke 
i alle dele var tilstrækkelige. 
Det var gaaet her som det saa ofte gaar; naar en bestemt 
forklaringsmaade tiltaler os, eller den synes at passe til visse speku- 
lative anskuelser, som har overvegt paa det tidspunkt, paa hvilket 
undersøgelserne finder sted, saa søger vi gjerne at faa saa mange 
fænomener som muligt theoretisk at passe ind under den opstillede 
forklaringshypothese; og det kan selv for de alvorligste og dygtigste 
