153 
grad mod slangebids gift. Der synes at være adskillig overensstem- 
melse mellem de forskjellige slangegifte, det giftige aaleblod og mikrobe- 
giftene, idet de gjensidigt delvis beskytter mod hinanden. For at 
gjøre uimodtagelig mod slangegift kan man gaa frem paa samme 
maade som ovenfor beskrevet om difteritgiften. Man begynder med 
indsprøitning af meget smaa mængder, som ikke dræber, og øger saa 
lidt efter lidt den indsprøitede mængde, og der dannes da i blodet et 
stof, som indsprøitet i et dyr neutraliserer virkningen af en ellers 
dødelig giftmængde og endog af en mange gange større mængde. 
Indsprøitning af opvarmet aaleblod beskytter ogsaa mod virkningen af 
slangegift, og ligeledes indsprøitningen af slangeblod; og det mod- 
giftige blodvand af et dyr behandlet med slangegift som ovenfor nævnt 
beskytter mod aaleblodets giftighed; difteriens modgift har samme 
virkning overfor aaleblod. Ogsaa galden af slanger og endog okse- 
galde beskytter mod giftigheden af slangegift og aaleblod. 
Der fordres dels forskjellige mængder, dels et vist tidsrum mellem 
indbringelsen af modgiften og giften, for at den førstes beskyttende 
evne skal kunne gjøre sig gjældende. Man kan ogsaa paa den før 
forklarede maade gjøre en kanin uimodtagelig for aaleblodets giftighed, 
og blodvand af en saadan kanin beskytter mod slangegift, aaleblod og 
slangeblod, og paa samme maade virker blodvand af et dyr, som man 
har gjort uimodtageligt for giften i slangeblod. 
Af alt dette synes det tydeligt at fremgaa, at der maa være et 
slags slegtskab mellem alle disse forskjellige gifte, og at de alle virker 
omtrent paa samme maade paa den levende organisme, saaledes at de 
gjennem sin virkning paa organismens celler selv frembringer et stoi, 
som igjen ved hjælp af de samme celler modvirker giftens skadelighed. 
Det vil indsees, at der i disse spørgsmaal endnu er en masse 
dunkle punkter, men betænker man, at disse ting kun har været under- 
søgt i forholdsvis faa aar, saa giver dette os haab om, at vi om ikke 
saa særdeles lang tid vil vide meget mere, end vi nu ved. 
Her hos os har vi kun en giftig slange, nemlig hugormen, hvis 
bid neppe nogensinde er dødeligt, for et voksent menneske, men kun 
for børn, og det oftest under omstændigheder, da det vil vare længe, 
før man faar tag i doktor. Man bør da altid straks 1) haardt om- 
binde det bidte lem, arm eller fod, nogle tommer ovenfor biddet, 9) 
med en kniv udvide bidsaaret og udsuge dette eller udpresse det med 
fingrene, saa det blør rigeligt; derved fjerner man en del af giften, 
