155 
holdet af det hele ocean lavt regnet sættes til 350 millioner kubik- 
kilometer, repræsenterer guldmængden i dette ca. 5 254 000 000 000 000 
kroner eller 5 254 billioner kroner. Heraf kunde forarbeides en ter- 
ning af rent guld, hvis sider havde en længde paa 718 meter.  Sølv- 
gehalten i søvandet beløber sig til 19 milligram pr. kubikmeter; 
mængden af det 1 oceanet forekommende sølv er, naar vi tager hensyn 
til den specifike vegt af disse metaller, 6 gange saa stor som guldets, 
mens værdien kun beløber sig til 477 billioner kroner, hvad der dog 
i og for sig er en ganske vakker sum. Naar det i havet forekom- 
mende guld ligeligt skulde fordeles blandt jordens beboere, vilde, hvis 
vi sætter disse til 1600 millioner, ethvert menneske faa vel 3 millioner 
kroner. Blev derimod sølvet reparteret, vilde kun 288000 kroner 
tilfalde enhver. 
Sydenglands kridt, som er enhver besøger af dette land bekjendt 
fra de hvide klipper fra kysten ved Dover, indeholder ligeledes en 
overordentlig liden mængde guld. Desuagtet er dog denne guldmængde 
saa stor, at Englands statsgjæld, der dog ikke er liden, kunde flere 
gange betales med den. Det er dog godt, at disse uhyre rigdomme, 
sandsynligvis for altid, er unddragen den menneskelige havesyge. For 
en tid siden læste man rigtignok om planer til ogsaa at kunne ud- 
vinde den minimale mængde guld, som søvandet indeholder. Mellem 
to af vore skjær, hvorimellem der løber en sterk strøm, skulde der 
udhænges en række sølvplader og ved hjælp af en elektrisk strøm, 
som skulde løbe gjennem disse plader, vilde man ad elektrolytisk vei 
udvinde guldet af søvandet. Saavidt vides er denne plan aldrig bleven 
virkeliggjort. 
,. Himmel und Erde*. SJ. 
Giften hos hvepsene som beskyttelsesmiddel mod slange- 
gift. Den ved sine talrige undersøgelser over slangegiften bekjendte 
franske forsker, dr. Césaire Phisalix har ifølge en meddelelse i 
,Revue scientifique* udstrakt sine eksperimenter ogsaa til virkningen 
af. giften hos hvepsene og undersøgt, om der er nogen forbindelse 
mellem denne og slangegiften. —Phisalix tog giften af giftblæren hos 
15 hvepse og indpodede den i laaret paa et marsvin. Forsøgsdyrets 
temperatur faldt straks 49 og holdt sig herpaa i 36 timer. Indpod- 
ningsstedet blev rødt, og der dannedes en svulst, som udstrakte sig til 
bagkroppen, tilslut døde den inficerede hud ganske bort. Paa et andet 
marsvin blev den samme mængde hvepsegift indpodet, men denne gift 
var paa forhaand i 20 minutter bleven ophedet til 809. TI dette til- 
fælde optraadte ingen af de ovennævnte fænomener, lokalvirkningen 
strakte sig kun til en let forbigaaende ophovning. Qgsaa maceration 
af hvepsegift med glyeerin leverede et produkt, som ved indpodning 
i doser paa 1—3 kubikcentimeter kun tremkaldte svage lokalforstyr- 
relser. De saaledes behandlede marsvin viste sig immune mod ind- 
podning af hugormgift. En dosis hugormgift, som ellers vilde dræbe 
et marsvin i løbet af 4—5 timer, taaltes nu uden skade. Indpodedes 
hvepsegift samtidig med hugormgiffen, indtraadte døden meget senere, 
end om der blot var bleven indsprøitet hugormgift. Ved sine under- 
