157 
den meget hyppigt i vore lavereliggende indsøer og i elvemundingerne. 
I Movandet ved Nordheimsund har jeg fisket den i den øvre del af 
vandet, hvor Stensdalselven og Moelven løber ud, og vandet derfor er 
fuldstændig ferskt. Den udmerkede sig ved sin fine smag; ogsaa 
andetsteds har man gjort samme erfaring, at skrubben bliver bedre i 
det ferske vand. Professor G. 0. Sars fandt den sommeren 1873 
meget almindelig i NStorevandet paa Stordøen. I Orrevandet paa 
Jæderen og Fiskevaagvandet i Saltdalen findes ligeledes denne flyndre. 
Af elve, hvor den gaar op, kan nævnes Rauma, Pasvigelven og Nam- 
senelven, i den sidste fiskes den mindst 20 kilometer fra elvemundingen. 
Ogsaa andetstedsfra har vi beretninger om, at skrubben gaar høit op 
i elvene og flodene. I Götaelven træffes den ifølge Malm ved 
Kongelf, der ligger 20 kilometer ovenfor Göteborg. Endvidere har vi 
den i Themsen, Elben, Maas, Seinen, Loire o. s. v. Merkeligst er 
dog dens udbredelse i Rhinen og dens bifloder, den gaar saaledes 
forbi Mainz op i floden Main til Klingenberg i Unterfranken. 
I ,Meddelanden af Societas pro Fauna at Flora Fennica" (vol. 
20) beretter protessor 0. M. Reuter fra Helsingfors om et analogt 
tilfælde fra den finske skjærgaard, hvor strømmingen eller østersø- 
silden har akklimatiseret sig, saa at den kan leve i ferskvand. I tre 
vande udenfor Abo er hidtil Genne terskvandssild funden. Den skal 
ganske have tillempet sig, ja det paastaaes endog, at den forplanter 
sig i vandene. Denne sag er dog endnu ikke med sikkerhed paavist: 
saa meget er dog sikkert, at den bliver kjønsmoden, nogle eksemplarer 
af denne sild, som findes i det naturhistoriske museum i Helsingfors, 
havde vel udviklet rogn. Ligesom skrubben bliver mere velsmagende, 
naar den lever i det ferske vand, adskiller ferskvandssilden sig fra 
sine stamfrænder i havet ved sin finere smag. OQgsaa i formen skal 
«den afvige noget fra dem. Det mest karakteristiske ved den er dens 
overordentlige fedme, som gjør at den kan steges uden smør. 
De vande, hvor denne sildeform forekommer, ligger ganske lavt, 
kun nogle fod over havet og adskilt fra dette ved et smalt eid. I 
et par at dem slaar søen ved storm og høivande ind. Vandet er 
derfor ikke fuldstændig terskt, men saltgehalten er dog saa ubetydelig, 
at vandet godt kan drikkes. Der findes ogsaa i vandene egte fersk- 
vandsfiske, saasom gjedde, abor, gjørs, lake o. s. v.  Engang i tiden 
har disse vande staaet i forbindelse med havet, været bugter og viger, 
om et af dem har man beretning om, at man kunde ro direkte ind i 
det fra søen. Imidlertid har landet hævet sig eller ogsaa er mundin- 
gen af vandene bleven tilsandet, hvorved forbindelsen med havet lidt 
efter lidt blev spærret. Silden forekom i tidligere tider i saa stor 
mængde, at der kunde fanges nogle tønder i notekastet, men er i de 
senere aar aftagen, dette fiske er derfor nu ganske sluttet. 
TAG: 
Udnyttelse af bølgebevægelsens kraft. Det er ganske mer- 
keligt, at nutiden med sin høit udviklede maskinbygningskunst endnu 
ikke har forstaaet at udnytte den største kraftkilde paa vor jord, nem- 
lig flod og ebbe og havets bølgebevægelse, omendskjønt disse kraft- 
