FEB 26 1901 
immunitet 
eller uimodtagelighed for smittsomme sygdomme meddelte jeg endel 
om i ,Naturen" i 1891; dengang stod to optattelser mod hinanden 
med hensyn til den maade, hvorpaa en kunstig immunitet erhverves 
og om, hvori den bestaar. 
Alle de mikrober, der frembringer sygdom, lager i kroppen en 
gift, der, hvis der er nok af den, dræber det smittede dyr eller men- 
neske, ialfald gjør det sygt; dør det ikke, saa bliver det for fremtiden 
immunt eller uimodtageligt for sygdommen. Man kan nu ogsaa dyrke 
mikroberne udenfor kroppen paa eller i kunstige næringsmidler, i hvilke 
de ogsaa lager gift, og med denne saaledes lagede gift kan man ogsaa 
dræbe dyr eller mennesker eller kun gjøre dem syge, og 1 sidste til- 
fælde bliver de ogsaa senere uimodtagelige for giftens virkninger, 
ialfald til en vis tid. 
Mikroberne bliver altsaa de egentlige aarsager til sygdommene, 
idet de lager giftene. 
Enkelte dyr er nu af naturen uimodtagelige for visse sygdomme 
og mennesker ogsaa, og det synes ogsaa at være tilfældet, at somme 
mennesker er immune mod de sygdomme, der ellers angriber andre 
mennesker. 
| Uenigheden om, hvad det er, der er grunden til immuniteten, 
saavel den naturlige som den kunstige, er nu den, at somme mener, 
at det er legemets safter, der dræber mikroberne, eller virker som 
modgifte mod giftene,- hvis det er disse, der er indbragt i kroppen, 
mens Metehnikoff og hans skole mener, at det er kroppens celler, 
der spiser og tordøier mikroberne og giftene med, og af disse sidste 
lager modgiftene. Jeg sagde i 1891, at Metchnikoff var alene om at 
hævde sin opfatning, og det samme kan igrunden siges nu ogsaa, idet 
11 
»Natnren* 
