172 
hudpartier, som er sterkt pigmenterede!), saaledes som aanderøret hos 
boremuslingen (pholas dactylus). 
Det synes unegtelig at have meget for sig, at disse bevægelser 
er følge af sjælsrørelser fremkaldte ved lysirritation, særlig naar der 
tages i betragtning, hvad der oftere er iagttaget, nemlig at disse 
dyr vænner sig til de pludselige forandringer i belysningen og tilslut 
ikke mere bryder sig om dem. Man har forklaret dette derhen, 
at dyrene ved f. eks. pludselig beskygning anede nærværelsen af 
en fiende, og at frygten for denne fiende bragte dem til at søge 
beskyttelse i flugten eller ved at trække sig ind i sin skal. Men 
naar de saa merkede, at belysningsforandringen ikke medførte fare 
for deres sikkerhed, saa skulde de ikke mere tage mnotis af den. 
Dette faar nu staa ved sit værd. Det tør vel nærmest forholde sig 
saa, at disse bevægelser virkelig er refleksbevægelser, som kommer 
istand ved mnervesystemets formidling, idet lyset for disse dyr er et 
hudirritament ligesom varmen for mennesker. At der med denne hud- 
irritation er forbundet visse fornemmelser kan ogsaa synes rimeligt 
nok, men hvorvidt disse fornemmelser er lysfornemmelser af samme 
art som de, vi kjender hos os selv, er vel tvivlsommere, ialfald naar 
dyrene ikke er i besiddelse af øine. 
Dermed forlader vi kapitlet om heliotropi hos dyrene og gaar 
over til behandlingen af en anden række virkninger, som lyset udøver 
paa dyrene, nemlig virkningerne paa deres udvikling og stofveksel. 
Det materiale af undersøgelser, som hidtil foreligger over disse 
forhold, er sparsomt. Men det er dog saa vidt orienterende, at man 
kan danne sig en mening om, hvorvidt lyset udøver saadanne virk- 
ninger, og hvilke de er. Det synes i virkeligheden utvilsomt, at de 
eksisterer, og at de tilmed har en indgribepde betydning for dyrenes 
biologi. 
For det første er det konstateret, at ialfald visse lavere dyrs 
vekst og udvikling ligesom planternes afhænger af, at de under ud- 
viklingsperioden faar tilstrækkeligt lys. Dette er f. eks. tilfældet med 
visse koraller (eudendrium), paa hvilke der kun foregaar polypdamnelse, 
naar de belyses. Det viser sig atter her, at det er de blaa og vio- 
lette straaler, som er de virksomme. Belyses de derimod med rødt 
1) farvede. 
